Дата документу 18.06.2025 Справа № 332/7338/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/7338/24 Головуючий у 1-й інстанції: Сапунцов В.Д.
Провадження № 22-ц/807/938/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року представник АТ «Перший український міжнародний банк» Киричук Г.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 901 від 30.11.2018 року, за яким відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15 000 грн., який пізніше було збільшено до 126 876,68 грн.

Відповідач не виконує кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим, станом на 06.10.2024 має заборгованість в розмірі 223 685,09 грн, з яких: 126 876,68 грн заборгованість за кредитом, 96 808,41 грн заборгованість по процентам, 0 грн заборгованість за комісією.

Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 223 685,09 грн. та судовий збір в сумі 2 684,22 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2025 року позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №901 від 30.11.2018 року у розмірі 223 685,09 грн., а також понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,22 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено факт наявності рахункової помилки у програмному комплексі процесивного центру АТ «ПУМБ». Так, заявлена позивачем сума заборгованості нібито за технічним (несанкціонованим) овердрафтом до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягає задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. Зауважує, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за договором, підготовлені робітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. до апеляційного суду надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Зачепіло З.Я.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить із того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, представник відповідача реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності сторін, їх представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.11.2018 року з метою отримання кредитних коштів, відповідач звернувся до АТ «ПУМБ», де підписав власноручним підписом Заяву №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 5).

ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, надати кредитну картку НОМЕР_2 , та просив Банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за заявою, кредитний ліміт у сумі 15 000 гривень. Розрахунковий день 30 число місяця; платіжна дата 30 число місяця; строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Підписанням заяви підтвердив, що ним отримана у непошкодженому стані картка і ІПН, а також, що з правилами користування платіжною карткою ознайомлений та зобов`язується їх дотримуватись.

В Заяві № 901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.11.2018, яка власноручно підписана ОСОБА_1 , річна процентна ставка складає 47,88%.

Зі змісту Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб слідує, що у ній зазначено умови надання кредитних коштів, та всі суттєві умови.

Пунктом 2.2.5 Частини 2 розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, визначено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Пунктом 2.4.1 Частини 2 розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» визначено, що договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою Банку або за ініціативою Клієнта у випадках закриття всіх Карткових рахунків та інших рахунків, відкритих за цим Договором, та/ або відмови від усіх послуг Банку.

Відповідно до п. 5.1.4. Частини 5 розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно п. 5.1.7. Частини 5 розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Також, 30.11.2018 року відповідач ознайомився із паспортом споживчого кредиту, про що поставив свій підпис (а.с.5 зворот). Паспорт споживчого кредиту містить вичерпну інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема інформацію про контактні дані, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію, інші важливі правові аспекти, та підписи сторін.

Долучена до позовної заяви копія заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту містять підписи відповідача, справжність яких не спростована.

Таким чином, між АТ «ПУМБ» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Як зазначалося вище, відповідно до договору 901 від 30.11.2018 року передбачено встановлення на поточний рахунок у гривнях кредитного ліміту в розмірі 15 000 грн. з реальною процентною ставкою в 47,88 % річних.

Згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 розділу ІІ Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта зі зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 901 від 30.11.2018 року, станом на 30.11.2018 року кредитній ліміт складав 15 000 грн., в подальшому кредитний ліміт за договором неодноразово збільшувався, останній раз 03.03.2022 року до 126 876,68 грн. (а.с. 22 зворот.)

Суду не надано належних доказів незгоди відповідача зі зміненими розмірами кредитного ліміту та його звернень до позивача з відповідними заявами.

Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 901 від 30.11.2018 року станом на 06.10.2024 (включно), в якому заборгованість по сумі кредиту становить 126 876,68 грн. (а.с. 23-26), випискою/особовий рахунок з 30.11.2018 по 06.10.2024, де вбачається рух коштів по рахункам відповідача (а.с. 27- 42).

Відповідач погодився із умовами кредитного договору, адже після отримання кредитної картки, за умовами укладеного з банком договору, здійснював дії щодо її активації, користувався карткою (здійснював перекази на інші рахунки, сплачував карткою товари та послуги, поповнював рахунок, знімав готівку); відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення як тіла кредиту, так і відсотків, що свідчить про фактичне виконання ним умов договору протягом певного періоду часу, що підтверджується вищевказаною випискою з рахунку.

Доказів того, що відповідач укладав будь які інші договори з позивачем не надано.

Відповідач належним чином не виконував свої обов`язки за договором, станом на 06.10.2024 (включно) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 901 перед банком становить 223 685,09 грн., з яких: 126 876,68 грн. - заборгованість за кредитом; 96 808,41 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0 грн. заборгованість за комісією (а.с. 23-26).

Наданий банком розрахунок заборгованості містить детальний розпис нарахованої заборгованості, зокрема, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом.

07.10.2024 року за віх. №КНО-44.2.2./561 АТ «ПУМБ» надіслано ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про наявність заборгованості за кредитом, станом на 06.10.2024 року в розмірі 223 685,09 грн. та про необхідність її погашення (а.с. 20, 21-22).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином, підписавши заяву № 901 від 30.11.2018 року, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором (містить умови, притаманні договору відкриття та обслуговування рахунку та договору кредиту), що підтвердив своїм підписом на заяві № 901, узгодивши, зокрема умови кредитування (валюту кредиту, строк та порядок його отримання та повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, вид відповідальності за порушення умов договору), в межах умов якого відповідач отримав кредитні кошти.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Зокрема, з підписаної відповідачем заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.11.2018 року вбачається, що відповідач погодив запропоновані позивачем умови щодо суми кредиту, строку кредитування, річної процентної ставки у розмірі 47,88%, порядок повернення кредиту та процентів, відповідальність за порушення умов договору та інш.

Отже з огляду на зміст підписаної заяви сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідач не виконував в повному обсязі, а саме - несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом та процентами.

За такого є доведеним, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти.

Відповідач отримав кредитні кошти, використав їх на власний розсуд, отримавши їх на рахунок відповідно до виписки по рахунку, відкритому позивачем на його ім`я, вчиняв операції з часткового погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами у визначеному позивачем розмірі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про узгодження сторонами умов кредитування, зокрема щодо нарахування процентів за користування кредитом, а тому ухвалив законне рішення про задоволення позовних вимог в межах тіла кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечує наявність у справі доказів на підтвердження розміру нарахованої позивачем заборгованості.

Відхиляючи такий аргумент, апеляційний суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк подав до суду заяву відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та виписку по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так, указаними положенням закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачає, що первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 цього ж Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Колегія суддів доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач відкрив відповідачу особовий рахунок, на який перерахував кредитні кошти, надавши їх у розпорядження позичальнику.

Також виписка по особовому рахунку підтверджує рух коштів, зокрема, операції з погашення кредитної заборгованості, а отже і розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитом та відсотками. Доказів на спростування здійсненого позивачем розрахунку заборгованості сторона відповідача не надала.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві, про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2024 по справі №758/6848/24 позов ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві, про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Зобов`язано Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором № 901 від 30.11.2018, з огляду на нікчемність умов договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок основного боргу по кредитному договору № 901 від 30.11.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 21.12.2024 року.

У справі, що переглядається, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 06.10.2024 року у сумі 223 685,09 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 126 876,68 грн, заборгованості за процентами 96 808,41 грн, заборгованості за комісією 0 грн. Позивач не заявляє до стягнення платежі по комісії, оскільки умови кредитного договору передбачать надання кредитних коштів на умовах овердрафту, за користування яких передбачена сплата основної суми та процентів.

Таким чином, суд правильно виснував, що наявність судового рішення по справі № 758/6848/24 не є підставою для відмови у задоволенні позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Колегія суддів також зауважує щодо посилань заявника на правові висновки, викладені у наведених у скарзі постановах Верховного Суду, що в указаних справах були встановлені інші фактичні обставини, порівняно з обставинами у цій справі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко