Справа № 357/4943/25
Провадження № 2/357/3126/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Сомок О.А.,

секретар судового засідання Пугач В.І.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Олійник О.О.,

представник відповідача Овчаренко Д.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Олійника О.О. звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» на її користь надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по грудень 2024 року в розмірі 82164 грн. та понесені нею судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.06.2022 по 28.02.2025 позивач займала посаду сестри медичної відділення невідкладної медичної допомоги у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1». На час прийняття на роботу її стаж складав понад 20 років у звязку з чим їй повинна була щомісячно виплачуватись надбавка за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу. Однак з лютого 2023 року по грудень 2024 року відповідач зазначену надбавку позивачу не виплачував. Під час розрахунку при звільненні надбавка також виплачена не була. Звільняючи ОСОБА_1 , відповідач не надав їй повідомлення про всі суми, належні до виплати. Про суму невиплаченої надбавки позивачка дізналась лише після отримання відповіді на адвокатський запит 31.03.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А.

Ухвалою суду від 16.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Представник відповідача адвокат Овчаренко Д.К. надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні №1», яке згідно Статуту є юридичною особою публічного права, комунальним неприбутковим підприємством. Відповідно Статуту джерелами формування майна та коштів підприємства є кошти місцевого бюджету, кошти отримані за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, власні надходження отримані від господарської діяльності та інші джерела. Єдиним джерелом надходження коштів у Відповідача, що можуть бути застосовані для виплати заробітної плати, це кошти, отримані від Національної служби здоров`я за програмами медичного обслуговування населення. 17 травня 2022 року конференцією трудового колективу КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» було схвалено Колективний договір в якому розділом 5 «Оплата праці» та додатком 4 до Колективного договору, в якому викладено «Положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» визначено розміри посадових окладів , систем їх підвищення, доплат, надбавок і матеріальної допомоги. Так, згідно п 5.1.2 розділу 5 роботодавець зобов?язаний здійснювати оплату праці у відповідності до Положення про оплату праці виходячи з отриманих доходів за укладеними договорами з НСЗ України. На період подолання фінансових труднощів підприємства заробітна плата працівникам нараховується не нижче рівня мінімальної заробітної плати визначеної згідно з законом України Про державний бюджет України на відповідний рік.

Встановлення надбавок за вислугу років (стаж) медичним і фармацевтичним працівникам врегульоване п. 2.16. Положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» згідно якого надбавка за вислугу років працівникам передбачена, зокрема, 30 % посадового окладу - при стажі роботи понад 20 років. Натомість наказом №93 від 21.02.2023 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» та наказом №62 від 15.01.2024 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» з лютого 2023 року по грудень 2024 року було призупинено виплату надбавки за вислугу років медичним працівникам. Відповідні накази аргументувались перевищенням витрат на оплату праці, що приведе до розбалансування фонду оплати праці, неспроможності своєчасної виплати заробітної плати. Посилається на ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою передбачено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Враховуючи зазначене, вважає, що у відповідача був відсутній обов`язок виплачувати надбавку за вислугу років позивачу з лютого 2023 року по грудень 2024 року. У відзиві також зазначено про зміни в законодавстві, які з 2017 року змінили підхід до нарахування надбавок за вислугу років.

У наданій представником позивача адвокатом Олійником О.О. відповіді на відзив зазначено про незгоду з позицією відповідача з огляду на те, що відсутність коштів на виплату заробітної плати та інших виплат під час війни не звільняє роботодавця від обов`язку вчасно та в повному обсязі виплачувати заробітну плату працівнику. Наголошує на тому, що наказами №93 від 21.02.2023 та №62 від 15.01.2024 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» роботодавцем необгрунтовано в односторонньому порядку було прийнято рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені законодавством та колективним договором.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що з часу влаштування на роботу в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» і по січень 2023 року вона отримувала надбавку за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу. З лютого 2023 року і до грудня 2024 року надбавку за вислугу років продовжували нараховувати, але не виплачували. Після припинення виплати надбавки за вислугу років, головний лікар на зборах трудового колективу повідомляв, що виплата призупинена тимчасово через фінансові труднощі і в подальшому буде відновлена. З наказом про припинення виплати надбавки позивача під підпис не ознайомлювали. Вона вважала, що отримає надбавку під час розрахунку при звільненні. Проте, при звільненні з роботи позивачу не були виплачені кошти в повному обсязі та нею не отримано повідомлення про нараховані суми при звільненні. Позивач наполягала, що має стаж роботи понад 20 років, а тому має право на надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу, як це передбачено постановою КМУ № 1418 від 29.12.2009 та положеннями колективного договору, які регулюють оплату праці.

Представник відповідача підтримав заперечення проти позову викладені ним у відзиві. Додатково пояснив, що накази про призупинення виплати надбавки за вислугу років доводились колективу на нарадах шляхом їх оголошення. Окрім того, вважає, що позивач звернулась до суду з порушенням строків, встановлених ст.233 КЗпП України, оскільки про невиплату надбавки за вислугу років їй було відомо ще у грудні 2024 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов висновків про таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.06.2022 по 28.02.2025 працювала сестрою медичною відділення невідкладної медичної допомоги у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

З наказу генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 25.02.2025 №123-к «Про звільнення» вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади сестри медичної з 28.02.2025 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Бухгалтерії наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 22 календарні дні щорічної відпустки.

З наявних у матеріалах справи розрахунків по заробітній платі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.48-51), позивачу за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та з січня 2024 року по грудень 2024 року нараховано заробітну плату до якої входить надбавка за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу. За вказаний період сума нарахувань надбавки складає 67366,26 грн. З розрахунків також вбачається, що надбавка нараховувалась, однак знімалась без проведення виплати та на неї не нараховувались прибутковий податок та військовий збір.

З розрахунку по заробітній платі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 193) за грудень 2023 року вбачається, що надбавка за вислугу років у розмірі 30% за цей місяць позивачу нарахована та виплачена.

За змістом ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, судом встановлено, що надбавка за вислугу років є складовою частиною заробітної плати працівника.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418, надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я залежно від стажу роботи в такому розмірі: понад 3 роки10 відсотків, понад 10 років 20 відсотків, понад 20 років 30 відсотків.

Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що його дія поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я, крім посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності. За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я, зокрема, комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи. Заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати шляхом здійснення співробітництва територіальних громад у формах, передбачених законом, у тому числі як спільне комунальне підприємство.

Згідно із ч. 1ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону(ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці»).

Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» створене за рішенням Білоцерківської міської ради від 30 серпня 2018 року №2553-55-VІІ і є закладом охорони здоров`я комунальним некомерційним підприємством, що засноване на комунальній власності територіальної громади міста Біла Церква, є неприбутковим підприємством та діє на підставі Статуту (нова редакція) затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 27.02.2020 року №5020-91- VІІ.

Окрім того, як зазначив представник відповідача у відзиві, відповідно до Статуту джерелами формування майна та коштів підприємства є кошти місцевого бюджету, кошти отримані за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, власні надходження отримані від господарської діяльності та інші джерела. Єдиним джерелом надходження коштів у Відповідача, що можуть бути застосовані для виплати заробітної плати, це кошти, отримані від Національної служби здоров`я за програмами медичного обслуговування населення.

Враховуючи, що КНП уклало договори і отримує фінансування безпосередньо з Національної служби здоров`я України, то при вирішенні питання оплати праці на це підприємство не поширюються положення ч. 2ст. 8 закону України «Про оплату праці», врегулювання оплати праці працівників такого підприємства здійснюється на договірних засадах.

З огляду на вказане, у закладах охорони здоров`я, які за організаційно-правовою формою функціонують як комунальні некомерційні підприємства, умови оплати праці визначаються з урахуванням положень ст. 97 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», згідно яких форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Такі комунальну некомерційні підприємства можуть використовувати систему оплати праці таку, яка встановлена для працівників підприємств, що фінансуються з бюджету, Кабінетом Міністрів України, зокрема, тарифну, а можуть використовувати змішану, основним є те, щоб умови оплати праці були визначені колективним договором і не погіршували становище працівника у порівнянні з встановленими законодавством гарантіями.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з лютого 2023 року по грудень 2024 року в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» діяв Колективний договір між керівництвом та трудовим колективом Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1, схвалений конференцією трудового колективу 17 травня 2022 року. Розділ 5 «Оплата праці» зазначеного колективного договору регулює порядок оплати праці на підприємстві. Пунктом 5.1.2 розділу 5 Колективного договору передбачено, що роботодавець зобов?язаний здійснювати оплату праці у відповідності до Положення про оплату праці (Додаток 4), яке є невід`ємною частиною Колективного договору і базується на нормативних актах, які регулюють питання щодо оплати праці, виходячи з отриманих доходів за укладеними договорами з НСЗ України. На період подолання фінансових труднощів підприємства заробітна плата працівникам нараховується не нижче рівня мінімальної заробітної плати визначеної згідно з законом України Про державний бюджет України на відповідний рік.

Встановлення надбавок за вислугу років (стаж) медичним і фармацевтичним працівникам передбачене п. 2.16. Положення про оплату праці КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» (Додаток 4 до Колективного договору) «Білоцерківська міська лікарня №1», згідно якого надбавка за вислугу років працівникам передбачена, зокрема, 30 % посадового окладу - при стажі роботи понад 20 років.

Отже, надбавки за вислугу років медичним працівникам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» встановлені колективним договором.

Судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 становила понад 20 років, тому вона мала право на виплату надбавки за вислугу років щомісячно у розмірі 30% від посадового окладу. Не зважаючи на це, відповідач у період з лютого по листопад 2023 року, а також з січня по грудень 2024 року таку надбавку не виплачував, що вбачається з наявних у справі розрахункових листків та не заперечується відповідачем.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 22 зазначеного закону передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ(далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На сьогодні продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 09.05.2025 року.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Так, положеннями ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Під час судового розгляду встановлено, що наказом головного лікаря №93 від 21.02.2023 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1», з метою запобігання виникненню ризиків розбалансування фонду оплати праці, створення умов для своєчасної виплати заробітної плати, з 1 лютого 2023 року призупинено доплату за вислугу років медичним працівникам.

Наказом головного лікаря №62 від 15.01.2024 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1», з 1 січня 2024 року призупинено доплату за вислугу років медичним працівникам.

Тобто, на підставі даних наказів, з 1 лютого 2023 року та з 1 січня 2024 року за ініціативою роботодавця в односторонньому порядку було зупинено дію положення колективного договору щодо виплати надбавки за вислугу років. Таким чином, умови оплати праці медичних працівників КНП БМР «БМЛ №1» було змінено в бік погіршення.

Стаття 103 КЗпП України покладає на роботодавця обов`язок повідомити працівника не пізніш як за два місяці про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення.

Поряд з тим, ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну умов оплати праці, передбачених статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Під час судового розгляду з пояснень позивача та представника відповідача встановлено, що ОСОБА_1 особисто не ознайомлювали з наказами про призупинення виплати надбавки за вислугу років. Про прийняте рішення щодо припинення виплати надбавки головний лікар повідомляв колективу під час нарад. Дати проведення таких нарад представник відповідача не зазначив. Також суду не надано доказів на підтвердження факту ознайомлення ОСОБА_1 з наказами про призупинення виплати надбавки за вислугу років.

Суд також звертає увагу, що винесення наказів головним лікарем відбувалось уже після визначеної дати призупинення виплати надбавки, що саме по собі свідчить про неможливість повідомлення працівника заздалегідь, тобто - до запровадження на підприємстві змін оплати праці.

Враховуючи зазначене, суд виснував, що виплату надбавки за вислугу років позивачу було призупинено роботодавцем в односторонньому порядку протиправно, без дотримання гарантій встановлених законодавством, щодо своєчасного повідомлення працівників у разі погіршенні умов оплати праці. Тому підлягає поновленню порушене право позивача на виплату їй надбавки за вислугу років.

За змістом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується невиплата відповідачем надбавки за вислугу років позивачу за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та з січня 2024 року по грудень 2024 року у загальній сумі 67366,26 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку № 100 суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із указаних сум присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з них при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачені працівнику на підставі судового рішення суми зменшуються на суми податків і зборів.

Схожі правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17; від 25.03.2021 у справі № 185/2109/18-ц; від 03.11.2021 у справі № 645/2856/18; від 23.12.2021 у справі № 607/1429/17.

Щодо заяви представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду, суд зазначає про таке.

Частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції станом на день звільнення позивача передбачено, що з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В матеріалах справи міститься відповідь генерального директора КНП БМР «БМЛ №1» від 31.03.2025 №486 на запит адвоката Олега Олійника, з якої вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні, тобто 28.02.2025 були надані роздруковані форми нарахувань та утримань з заробітної плати, в тому числі суми, що підлягали виплаті при звільненні. Позовна заява направленна представником позивача до суду поштою 04.04.2025. Отже, з даною позовною заявою ОСОБА_1 звернулась до суду у строки, визначені ст.233 КЗпП України.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1 211,20 грн судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в сумі 67 366,26 грн. (шістдесят сім тисяч триста шістдесят шість гривень 26 копійок), без урахування сум податків та зборів.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1», місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, буд. 49, м. Біла Церква, Київська область, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 15.07.2025.

Суддя О. А. Сомок