Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 2-з/641/27/2025 Справа № 641/4893/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого у справі судді Чайка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шумейко С.О.,

розглянувши заяву представника позивача - адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича про забезпечення позову у цивільній справі № 641/4893/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

11.07.2025 представником позивача адвокатом Овсяником С.А. до суду подана заява про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що знаходяться в банківських установах на всіх рахунках ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах ціни позову в розмірі 970 000,00 дол. США до набрання законної сили рішенням у справі про визнання шлюбу недійсним, визнання права власності та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів у розмірі 970 000,00 дол. США.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що 25.08.2006 року ОСОБА_2 (батько позивачки) та ОСОБА_3 (мати позивачки) уклали шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції. Незважаючи на перебування у шлюбі, фактично мати позивачки постійно проживала в США і не підтримувала жодних стосунків та не відвідувала свого чоловіка, який проживав в Україні. За час перебування в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у родини ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_1 , однак народження відбулось за місцем проживання матері м. Девіс, Штат Каліфорнія, Сполучені Штати Америки. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (мати позивачки) померла на території Сполучених Штатів Америки. Обставини смерті ОСОБА_5 були предметом розгляду у Сполучених Штатах Америки. Внаслідок вказаних подій, відповідач ОСОБА_2 , отримав відшкодування після померлої дружини ОСОБА_5 у розмірі 970 000,00 доларів США. Вказаним подіям передувала домовленість між позивачкою та відповідачем, який після смерті матері зателефонував доньці та повідомив, що вказані кошти будуть належати тільки донці померлої, яка на той час була неповнолітньою (на момент смерті матері ОСОБА_6 було 13,6 років), та на виконання вказаної домовленості відповідачем було надано афідевіт від 14.03.2024 року. Однак, в подальшому, дізнавшись про розмір відшкодування, який можливо отримати, відповідач різко змінив свої переконання та вирішив самостійно отримати у повному обсязі грошові кошти, для чого, ОСОБА_2 було відкликано поданий раніше афідевіт від 14.03.2024 року, а вже 13.11.2024 року було підписано Угоду про врегулювання суперечки та звільнення від відповідальності та на початку травня 2025 року відповідач самостійно повідомив позивачку про отримання коштів у повному обсязі, більше того, навіть самостійно надав копію Угоди на підтвердження своїх слів. Однак, після того як позивачка запропонувала відповідачу повернути отримані ним кошти їй, як законному власнику, оскільки відповідач та мати позивачки не були сім`єю у розумінні Сімейного кодексу України, а сума відшкодування отримана ним була безпідставно, враховуючи фіктивність їх шлюбу, останній став уникати спілкування та на телефонні дзвінки не відповідає. З огляду на ту обставину, що наразі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, визнання права власності на суму відшкодування (грошових коштів), стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та, відповідно, їх стягнення з відповідача, проте останній у будь-який момент може розпорядитись отриманими коштами, що може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, а тому вона вимушена звернутися до суду з даною заявою про забезпечення позову.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, а відтак керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Крім того, ч. 3ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно вимог п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза не виконання та утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась із такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, згідно з позицією Європейського суду з прав людини заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (Джиніч проти Хорватії, (заява № 38359/13), п.п. 61-62 Карагасаноглу проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Предметом вказаного позову є визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_5 (матір`ю позивача) та відповідачем ОСОБА_2 , визнання права власності на суму відшкодування (грошових коштів), стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Заявником до заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів, які б свідчили про намір відповідача розпорядитись начебто безпідставно отриманими коштами.

Крім того, представник позивача не зазначає на які саме рахунки ОСОБА_2 , та в яких банківських установах він просить накласти арешт.

Зазначення представником позивача, що така інформація буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову не може бути прийнята судом, оскільки судом при винесенні ухвали про накладення арешту повинна бути зазначена конкретна банківська установа та конкретний рахунок, на який накладається арешт.

Ухвалою суду від 11.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25 серпня 2025 року на 11:00 годину.

Питання про витребування доказів судом на даний час не вирішено.

Таким чином, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також обґрунтування необхідності та можливості вжиття саме тих заходів забезпечення, про які просить позивач.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Заходи забезпечення, про які просить позивач являють собою істотне втручання у право власника реалізовувати свою тріаду повноважень щодо володіння, користування та розпорядження майном. За відсутності обґрунтованості їх застосування, такі заходи втручання не можуть бути визнані законними, такими, що переслідують легітимну мету та є необхідними у демократичному суспільстві, а відтак не можуть бути вжиті.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що заява представника позивача адвоката Овсяника С.А. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.150, 151,153,353,354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича про забезпечення позову у справі № 641/4893/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -І. В. Чайка