Справа № 138/2151/24
Провадження № 22-ц/801/1388/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 рокуСправа № 138/2151/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Оніщука В.В., Шемети Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Литвин Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Варцаби С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0195, площею 2,2577 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.06.2016 сторони уклали договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 49 років. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2022 вказаний договір оренди землі від 01.06.2016 було розірвано. Договір було розірвано достроково за ініціативою орендодавця, а тому у позивача з`явилась підстави стягнути сплачену наперед орендну плату з урахуванням періоду користування земельної ділянкою. Період користування земельною ділянкою за договором оренди становив 01.06.2016 по 02.11.2022, тобто 6 років і 5 місяців. Зважаючи на встановлений розмір орендної плати, сума заборгованості перед позивачем становить 167 224,32 грн, з розрахунку 192 422,51 25 198,19 грн (3 926,99 грн*49 років (3926,99 грн*6 років + 3926,99 грн/12*5 місяців = 25 198,19 грн).

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 167 224 (сто шістдесят сім тисяч двісті двадцять чотири) гривні 32 копійки, а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 672 (одна тисяча шістсот сімдесят дві) гривні 24 копійки.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Варцаби С.А. про перегляд заочного рішення від 10 січня 2025 року залишено без змін.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, представник ОСОБА_1 адвокат Варцаба С.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди землі укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення № НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,2577 га, кадастровий номер :02:000:0195. Строк дії договору 49 років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 5% від нормативно грошової оцінки, що складає 3926,99 грн. Крім того, пунктом 11 договору встановлено, що орендна плата вноситься одноразово в повному обсязі за весь термін оренди з 2016 по 2065 роки (а.с.12-14).

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 19.04.2016 позивач прийняв від відповідача вказану вище земельну ділянку (а.с.66).

08.06.2016 відповідач склав розписку про те, зокрема, що він отримав від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 192422,51 грн. за рахунок оплати за весь період користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Суботівської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0195 площею 2,2577 га за строк 49 років починаючи з 2016 року з урахуванням грошової оцінки землі. З розміром отриманих коштів погодився повністю, а також зазначив, що вказані кошти є орендною платою за весь період оренди, тобто з 2016 по 2065 роки. Претензій немає. (а.с.11).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2022 вказаний договір оренди землі від 01.06.2016 було розірвано (а.с.59-62). Зазначене рішення суду набрало законної сили 02.11.2022 після його перегляду Вінницьким апеляційним судом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правовою підставою для набуття відповідачем грошових коштів від позивача став договір оренди землі, який рішенням суду було розірвано, то правова підстава для отримання таких коштів відпадала, а відтак грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі на 49 років, відповідно до якого плата вноситься одноразово в повному обсязі за весь термін оренди з 2016 по 2065 роки, у формі та розмірі 5% від нормативно грошової оцінки, що складає 3926,99 грн.

В подальшому, 08.06.2016 ОСОБА_1 склав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 192 422,51 грн за рахунок оплати за весь період користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Суботівської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0195 площею 2,2577 га за строк 49 років починаючи з 2016 року з урахуванням грошової оцінки землі. З розміром отриманих коштів погодився повністю, а також зазначив, що вказані кошти є орендною платою за весь період оренди, тобто з 2016 по 2065 роки. Претензій немає.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2022 вказаний договір оренди землі від 01.06.2016 було розірвано. Зазначене рішення суду набрало законної сили 02.11.2022 після його перегляду Вінницьким апеляційним судом.

Відтак, оскільки правовою підставою для набуття ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_2 став договір оренди землі, який рішенням суду було розірвано, то правова підстава для отримання таких коштів відпадала, а тому грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду договір оренди землі було укладено ще до 19.04.2016 року, тоді як рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2022 було розірвано договір оренди землі від 01.06.2016 року, а наявний в матеріалах справ договір оренди землі взагалі не містить дати його укладання, свідчить про те, що судом розірвано зовсім інший договір земельної ділянки, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2022 вказаний договір оренди землі від 01.06.2016 було розірвано.

Так, у вказаному вище рішенні суду встановлено такі обставини: «Так, в судовому засіданні представник відповідача надала суду оригінал розписки від 08.06.2016, з якої слідує, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 192 422,51 грн в рахунок оплати за весь період використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.68). Вказана обставина була визнана представником позивача, а тому сам же представник зазначив, що не підтримує ту обставину, що орендна плата не сплачувалась».

Зазначене рішення суду набрало законної сили 02.11.2022 після його перегляду Вінницьким апеляційним судом.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що факти, встановлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: -обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Отже враховуючи те, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2022 було розірвано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області саме від 01.06.2016, у суду відсутні підстави ставити під сумнів дату укладання такого договору.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: В.В. Оніщук Т.М. Шемета