Справа № 201/5436/25
Провадження № 2-з/201/93/2025
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

09 липня 2025р. Соборний районний суд міст Дніпра у складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.,

секретаря Тоцької Л.В.,

за участі адвоката Мисечко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

05.05.2025р. Соборним районним судом міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» отримана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Угорщини, подана представником позивача - головним спеціалістом Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер М.С.

Ухвалою від 08.05.2025р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

21.05.2025р. Соборним районним судом міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» отримано клопотання представника позивача Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни про забезпечення позову.

Клопотання мотивоване тим, що станом на день звернення до суду з даною заявою відповідачка не повернула дитину до Угорщини, продовжує незаконно її утримувати в Україні, та перешкоджає позивачеві, який намагається належно виконувати свої батьківські права та обов`язки щодо дитини, нормально спілкуватися з нею та брати участь в її вихованні. Фактично позивач позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Зважаючи на вік дитини (5,5 роки) триває процес відчуження, коли дитина забуває про свого батька та позбавлений можливості бачити його, говорити з ним, проводити разом з ним час тощо. Така поведінка відповідачки дає підстави вважати, що протягом усього часу відколи дитина проживає в Україні, вона поступово дистанціюється від батька, а виконання рішення суду України у справі про повернення дитини, у разі його винесення на користь позивача, буде значно ускладнено у зв`язку з можливою відмовою дитини повертатися до Угорщини, в якій дитина не була тривалий час. Крім того, подібні дії відповідачки можуть спричинити завдання психологічної шкоди дитині, оскільки втрачається зв`язок між батьком та дитиною. У зв`язку з цим позивач просив вжити заходи щодо недопущення подальшого завдання шкоди дитині, яка має право на повноцінне спілкування з обома батьками в рівній мірі (статті 141, 142 Сімейного кодексу України)

Через викладене представник позивача просить забезпечити шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чинити перешкоди ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по телефону та/або через Інтернет, до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Соборним районним судом міста Дніпра у справі № 201/5436/25 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Угорщину; зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечити права батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щосереди о 18:00 годині за допомогою застосунку «WhatsApp» або будь-якого іншого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку, до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Соборним районним судом міста Дніпра у справі №201/5436/25 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в Угорщину.

В судовому засіданні представник позивача клопотання підтримала, просить задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечують проти задоволення заяви. Вказують, що позивач є громадянином України і не має перешкод приїздити до сина. За весь час перебування дитини в України, від лютого 2025р., він не надавав матеріальної допомоги на його утримання, і намірів спілкуватися з ним не виявив. Фактично від виховання та утриманні хлопчика позивач самоусунувся з 2020р., після припинення сумісного проживання сторін, Відповідачка, в свою чергу, не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком. Про виїзд дитини в Україну вона повідомила як позивача, так і поліцію і суд в Угорщині.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання та доводів сторін, встановив наступне.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

У відповідності до пунктів 3, 4 частини першої ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову має містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам відповідно до роз`яснень у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позивачем заявлені вимоги про забезпечення повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до постійного місця її проживання в Угорщину. Відповідачка заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що переміщення дитини було законним. Відтак між сторонами виник спір з приводу повернення дитини.

Підставами забезпечення цього спору є те, що позивач намагається належно виконувати свої батьківські права та обов`язки щодо дитини, спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні, відповідачка цьому перешкоджає, відтак хлопчик дистанціюється від батька, тому виконання рішення суду у цій справі у випадку задоволення позову буде значно ускладнено у зв`язку з можливою відмовою дитини повертатися до Угорщини.

З наведеного випливає, що метою вжиття заходів забезпечення позову є усунення перешкод батькові у спілкуванні із сином шляхом зобов`язання матері забезпечити батьку це право і не перешкоджати в його реалізації.

Ухвалою столичного трибуналу в Угорщині як суду другої інстанції залишено в силі ухвалу Пештського центрального районного суду № 28.Р.102.907/2023/26, постановлену у спорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , якою встановлено тимчасовий порядок контактів між позивачем та його сином Домініком (повернення кого до Угорщини розглядається зараз) у тому сенсі, що в рамках постійних контактів позивач має право контактувати з дитиною по парних тижням в суботу з 10:00 до 14:00 години, з правом забирати дитину з собою. Після десяти таких контактів, позивач має право на контакти по парних тижням в суботу з 9:00 до 18:00 години з правом забирати дитину з собою, а також в рамках періодичний контактів на другий день дводенних свят з 10:00 до 14:00 години. Крім того, в рамках постійних контактів суд надав позивачу право на електронний зв`язок протягом 30 хвилин щосереди з 17:00 до 18:00 години. Апеляційний суд вказав, що позивач не тільки має право, а й зобов`язаний підтримувати контакти з дитиною.

Тобто фактично подання заяви про забезпечення позову у справі, що зараз розглядається, шляхом зобов`язання відповідачки як матері забезпечити права позивача як батька на спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щосереди о 18:00 годині за допомогою застосунку «WhatsApp» або будь-якого іншого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку (тобто електронного зв`язку в тотожний день і тотожний час) забезпечується не виконання рішення про повернення дитини до Угорщини, а виконання рішення іноземного суду, і це рішення не легалізовано в Україні.

Викладене не можна вважати забезпеченням позову в розумінні положень ст. 149 ЦПК України. Можливість легалізації рішень іноземного суду передбачена розділом ІХ ЦПК України.

Крім цього представник позивача зазначає, що відсутність контакту між позивачем і його сином Домініком може ускладнити виконання рішення суду про повернення дитини до Угорщини, бо хлопчик дистанціюється від батька і відмовлятиметься повернутися до Угорщини.

З викладеного випливає, що заявлені заходи забезпечення позову направлені на забезпечення інтересу дитини повернутись в Угорщину, тобто створюють підгрунтя для задоволення позову, адже суд має діяти не в інтересах батька або матері, а в інтересах дитини.

Завданням забезпечення позову є забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, яким позов задоволено, а не створення підстав для задоволення позову.

Аналізуючи наведене, судом встановлена невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149,150, 151,153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів. Повний текст ухвали буде складено впродовж 5 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева