Номер провадження: 22-ц/813/5070/25
Справа № 502/88/25
Головуючий у першій інстанції Березніков О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ В УКРАЇНИ ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Березнікова О.В., у цивільній справі за позовом ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ В УКРАЇНИ ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

встановив:

10.01.2025 року ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі ГУ ПФУ в Одеській області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми субсидії у розмірі 17 015,56 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 була призначена субсидія згідно Постанови КМУ від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (зі змінами) у розмірі 4 399,85 грн. з 01.01.2022 року. У подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 була надміру виплачена сума субсидії у розмірі 17 015,56 грн. за період з 01.01.2023 року по 31.03.2024 року, у зв`язку з наявністю на депозитному рахунку коштів у загальній сумі, що перевищує 100 000,00 грн. (за результатами опрацювання рекомендації Мінфіну). Зазначають, що субсидія відповідачу призначалася відповідно до її заяви від 13.01.2023 року, в якій вона власним підписом засвідчила, що у разі виникнення обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії, зобов`язується протягом 30 календарних днів письмово повідомити про це уповноважений орган. Посилаючись на п.п.9 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» від 21.10.1995 № 848, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 06.03.2025 року у задоволенні позову ГУ ПФУ в Одеській області було відмовлено (а.с.36-40).

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області ставить питання про скасування рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.43-47).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.07.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з великою навантаженістю справ на одного суддю Одеського апеляційного суду, після відкликання судді Комлевої О.С. з відпустки, а також враховуючи, що цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2025 року (а.с.68-69), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.70-71,73), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів щодо наявності у відповідачки станом на 01.01.2023 року на депозитному рахунку коштів у загальній сумі, що перевищує 100 000,00 грн. (а.с.37-40).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від № 848 від 21.10.1995 року (далі - Положення).

Відповідно до п. 3 Положення, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Пункт 4 Положення визначає, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Згідно п. 6 Положення, житлові субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначаються у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення.

Відповідно до п. 9 Положення, призначення житлових субсидій здійснюється, починаючи з 01.12.2022 року - органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.п.9 пункту 14 Положення житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень, про що зазначається в декларації.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.01.2022 року ОСОБА_1 була призначена субсидія згідно Постанови КМУ від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (зі змінами) у розмірі 4399 грн. 85 коп.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 10.09.2024 №467 встановлено, що згідно довідки відділу опрацювання документації № 1 від 06.09.2024 №4200/04-16, ОСОБА_1 виплачена надмірна сума субсидії у розмірі 17 015,56 грн., яка утворилася за період з 01.01.2023 року по 31.03.2024 року у зв`язку з наявністю на депозитному рахунку коштів у загальній сумі, що перевищує 100 000,00 грн., у зв`язку з чим вказана сума підлягає поверненню (а.с.13).

Зазначена сума розрахована відповідно до протоколу надміру виплаченої суми житлової субсидії (а.с.14).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачем у якості доказу на підтвердження позовних вимог надано копію Електронної особової справи № ОСОБА_1 , дата завантаження 08.04.2024 року, відповідно до даних якої виявлено невідповідність щодо будь-кого із складу домогосподарства або членів сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, який має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень. Звітна дата: 2023-01-01, Код валюти депозиту: 980, МФО банку: 328845, Назва банку: АТ «Ощадбанк», Назва відділення/філії: Фiлiя - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до чого позивачем прийнято рішення №467 від 10.09.2024 про утримання надміру виплачених сум житлової субсидії з ОСОБА_1 (а.с.10-12).

Проте, зазначений доказ не містить суми на депозитному банківському рахунку відповідачки, яка би давала суду можливість дійти обґрунтованого висновку щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді житлової субсидії.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно ч.1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ч. 1 та 7 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо наявності у відповідачки станом на 01.01.2023 року на депозитному рахунку коштів у загальній сумі, що перевищує 100 000,00 грн.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, що не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ В УКРАЇНИ ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева