Провадження №22-ц/812/1285/25

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 484/3133/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про поділ спільного майна

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою її представником Задерецьким Віталієм Анатолійовичем,

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену суддею Шикерею І.А., 30 травня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали складено 30 травня 2025 року

у с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 24 квітня 2010 року по 10 жовтня 2022 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

У період шлюбу набули у власність наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки КАМАЗ 5511

- автомобіль марки RENAULT MAGNUM

- спеціалізований напівпричіп спеціалізований марки SCHMITZ S 01

Посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю просила здійснити його поділ.

Виділити автомобіль марки КАМАЗ 5511 у власність ОСОБА_2 , стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб в розмірі 1/2 частини від його вартості в сyмi 183 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки RENAULT MAGNUM 440.18Т в сyмi 266 650 гривень, що був відчужений без її відома та згоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості спеціалізованого напівпричепу марки SCHMITZ S 01 в сyмi 50 600 гривень, що був відчужений без її відома та згоди.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2025 року позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поважність неявки у судові засідання, про які він заздалегідь повідомляв суд, просив скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначав, що позивач та його представник належним чином повідомлені про розгляд справи неодноразово не з`являлись у судове засідання за такого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.

У судове засідання апеляційного суду позивачка та її представник не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у відсутність позивача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_4 ,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційна скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений позивач та її представник повторно, а саме 01 травня 2025 року та 30 травня 2025 року не з`явились у судові засідання, що є підставою для застосування правил п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,2,5 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний закон не містить застереження про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позов без розгляду. Зазначена норма права дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про місце, день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19 (провадження № 61-15254св20), від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20).

З матеріалів справи вбачається, що справа перебуває в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з липня 2024 року.

У судові засідання, призначені на 01 травня 2025 року та 30 травня 2025 року ні позивач, ні її представник не з`являлись.

Представник позивача ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про судові засідання, призначені на 01 травня 2025 року та 30 травня 2025 року (а.с. 165, 175), що відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, є врученням повістки стороні.

01 травня 2025 року ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, що призначена на 01 травня 2025 року, посилаючись на неможливість бути присутнім у судовому засіданні, у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні. Крім того зазначив, що позивачка не може прибути у судове засідання у зв`язку з захворюванням її грудної дитини. На підтвердження зазначеного жодних відомостей не надав.

30 травня 2025 року ОСОБА_3 знову подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, що призначена на 30 травня 2025 року, посилаючись на неможливість бути присутнім у судовому засіданні, у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, що призначена на 01 травня 2025 року та 30 травня 2025 року, свідчать про те, що він був належним чином повідомлений про зазначені судові засідання.

Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи не подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду на підставі ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання.

З огляду на викладене, доводи представника позивача про те, що він заздалегідь повідомив суд про відкладення справи, не мають значення, оскільки незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Установивши, що належним чином повідомлені про судове засідання позивач та її представник неодноразово поспіль не з`явились в судові засідання, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Колегія суддів зауважує, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 (провадження № 11-126заі22).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії", заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06).

Верховний Суд зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

У рішенні від 06 вересня 2007 року у справі "Цихановський проти України", заява № 3572/03, ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи суд відхиляє, оскільки її представник ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про судові засідання, призначені на 01 травня 2025 року та 30 травня 2025 року (а.с. 165, 175), що відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, є врученням повістки стороні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виніс ухвалу про залишення позову без розгляду з додержанням вимог процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Задерецьким Віталієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 16 липня 2025 року.