Справа №442/5007/25
Провадження №2-о/442/414/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судового засідання Лесович О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 ,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 08 жовтня 2009 року уклав шлюб з ОСОБА_2 . За час перебування в шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Їхній шлюб не склався належним чином і 19.11.2015 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу їхній син деякий час проживав з матір`ю, а після того як остання почала їздити за кордон, перейшов проживати до нього. У них склались дружні відносини, останній став більш прихильним до нього і проживає з ним по теперішній час.

У 2022 році у його сина виявили складне захворювання лімфому ОСОБА_4 , саркоїдоз. Останній проходив лікування у гематологічному відділенні «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру» Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради та амбулаторно у КНП «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради. Син хворіє і на даний час..

01.04.2022 ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України і проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді штаб-сержанта відділу логістики. Неодноразово йому надавались відпустки по догляду за хворою дитиною, оскільки змушений був перебувати з ним на стаціонарному лікуванні. На даний час у нього виникла потреба у подальшому лікування дитини, у виїзді за кордон для консультаційних висновків інших спеціалістів, однак через введення в Україні воєнного стану, не може цього зробити, тим самим забезпечити дитині належний догляд та лікування. Інших осіб, які б могли це зробити немає. Мати ОСОБА_5 ОСОБА_2 перебуває за кордоном та не цікавиться його життям. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на його утриманні та вихованні потрібне також з метою захисту прав та інтересів дитини, а також його прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням дитини.

Ухвалою від 02.07.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

17.07.2025 від представника заінтересованої особи виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області Коновалової М.О. надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Вважають, що факт одноосібного виховання дитини одним з батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. В обґрунтування зазначених обставин посилаються на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 ( провадження №14-132цс23).

В судовому засіданні заявник заяву підтримав з підстав, викладених у заяві. Також останнім додано заяву ОСОБА_6 (матері ОСОБА_2 ). про підтвердження факту самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_5 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.10.2009 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2015 було розірвано.

У шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2

Як вбачається з Витягів з реєстру територіальної громади №2025/005983124 та №2025/007872652 ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 зареєстровані на АДРЕСА_1 .

З висновку лікаря-спеціаліста КНП «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради Добжанської М.Д. від 17.06.2025, вбачається, що ОСОБА_3 з 2022 року стоїть на диспансерному обліку у дитячого пульмонолога в Західноукраїнському спеціалізованому медичному центрі у зв`язку з саркоїдозом. Періодично дитина звертається за медичною допомогою до сімейного лікаря у супроводі батька.

Згідно з довідкою №819 від 27.05.2022, виданою КНП «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» Львівської обласної ради, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у відділенні гематології та інтенсивної хіміотерапії з 25.05.2022 по 26.05.2022 з діагнозом ОСОБА_8 у супроводі батька ОСОБА_1 , а згідно довідки №1466 від 08.11.2023 ОСОБА_1 знаходився по догляду за хворою дитиною Викрикач Максимом в педіатричному відділенні «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру» Львівської обласної ради 08.11.2023, діагноз: Саркоїдоз, код МКХ-10: D 86.8.

З довідки, виданої КНП ЛОР «Клінічний центр дитячої медицини» Львівської обласної ради, встановлено, що ОСОБА_1 22.01.2025 зі своїм сином ОСОБА_7 знаходився на консультативному прийомі дитячого пульмонолога в клініці органної педіатрії та паліативної медицини з приводу саркоїдозу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що є матір`ю заявника, підтвердила факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_3 його батьком ОСОБА_1 . Вказала, що батьки ОСОБА_5 давно розлучені, мама дитини постійно за кордоном, він живе з батьком у бабусі, останній постійно їздить з ним на лікування до ОСОБА_10 .

Допитата в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , вказала , що є старостою села , в якому проживає заявник з сином та зазначила, що заявник самостійно виховує та утримує сина, його матіфр перебуває за кордоном та сином не займається. Дитина хворіє на серйозне захворювання і потребує дороговартісного та тривалого лікування, цими питаннями займається батько.

З письмової заяви ОСОБА_6 ( матері ОСОБА_2 ) встановлено, що її колишній зять ОСОБА_1 самостійно виховує свого сина ОСОБА_5 , оскільки її донька перебуває за кордоном. Останній дбає про нього, їздить з ним на лікування, забезпечує матеріально.

Згідно з ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів» якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд не бере до уваги заперечення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо розгляду даної справив порядку загального позовного провадження, оскільки правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2025, викладеного у справі №127/3622/24 (провадження №14-25цс25) вирішено питання встановлення в окремому провадженні факту самостійного виховання військовослужбовцем дитини для припинення контракту і звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції Закону № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року та був чинним на момент розгляду і вирішення цієї справи), а саме вказано, що:

Так, на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій (28 червня та 07 серпня 2024 року) була чинною редакція статті 26 Закону № 2232-ХІІ відповідно до внесених до неї змін Законом від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ, який набрав чинності 18 травня 2024 року), частина дванадцята якої передбачала, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, зокрема у випадку коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

На переконання колегії суддів, внесенням змін Законом № 3633-ІХ до статті 26 Закону № 2232-ХІІ законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки (військовослужбовці), які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право звільнення з військової служби, та як одну з підстав для звільнення передбачив обставину, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зі змінами містить імеративний припис стосовно того, що підстава для звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, може встановлюватись виключно за рішенням суду.

На думку колегії суддів, таке унормування дає підстави для висновку про те, що за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання встановлення юридичного факту - самостійного виховання дитини як підстави для звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом саме в порядку окремого провадження. За таких міркувань і правового регулювання колегія суддів вважає необхідним уточнити висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді штаб-сержанта відділу логістики.

ОСОБА_2 (мати дитини) перебуває за кодоном, що підтверджується відповіддю, наданою Центром обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України, з якої встановлено, що ОСОБА_2 більшість часу перебуває за кордоном, останній виїзд зафіксовано 11.01.2025, що свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_5 , зокрема його лікування.

Судом беззаперечно встановлено, що заявник самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дитини.

Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника юридичні наслідки, іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, а тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст. ст. 315, 317 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Нагірна О.Б.