Справа № 450/177/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/3839/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
Провадження № 22-ц/811/345/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої - судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І,, Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Барбадин-Дунець Наталії Михайлівни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року та апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 -адвоката Лазора Андрія Олеговича та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Лазор Андрій Олегович до ОСОБА_1 ,- про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

16 січня 2024 року ОСОБА_2 в особі представника-адвоката Лазор Андрія Олеговича звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 80 000, 00 доларів США; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.10.2021 р. між позикодавцем - ОСОБА_2 та позичальником - ОСОБА_1 був укладений Договір позики. Відповідно до п. 2.1 Договору розмір позики становить 80 000,00 доларів США під 2 % місячних. Відповідно до розписки позичальника (додаток № 1 до Договору) позичальник ОСОБА_1 одержала суму в розмірі 80000 доларів США під 2 % місячних. Зазначає, що сторони домовились, що позичальник зобов?язується повернути позику до ІНФОРМАЦІЯ_1 у готівковому вигляді шляхом передачі коштів позичальником позикодавцю ( п.п. 4.1 та 5.2. Договору). Однак, станом на 08.01.2024 року грошові кошти не повернуті. У зв`язку із вищенаведеним, просить позовні вимоги задоволити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за борговою розпискою у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 15 140, 00 грн.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Лазора Андрія Олеговича про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 450/177/24 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Лазор Андрій Олегович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішення та додаткове рішення оскаржила представник відповідачки адвокат Барбадин-Дунець Наталія Михайлівна.

Додаткове рішення оскаржив представник позивача -адвокат Лазор Андрій Олегович.

В апеляційній скарзі на рішення адвокат Барбадин Дунець Н.М. зазначає, що відповідач не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необгрунтованим.

По суті спору зазначає, що ОСОБА_1 повернула позивачу борг, що стверджується розпискою від 08 січня 2024 року. У цій розписці позивач вказав, що станом на дату її складення не має жодних претензій до ОСОБА_1 з приводу боргу та виплати відсотків у розмірі 2%, отже, оскільки борг повернутий , спір у справі відсутній. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на порушення процесуальних норм, які полягають у тому, що позивач ОСОБА_2 проживає в АР Крим, судом не було допитано свідка ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі на додаткове рішення-адвокат Барбадин-Дунець Н.М. зазначає, що відповідач не погоджується з додатковим рішенням. Стверджує, що стягнуті судом витрати на правову допомогу є неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних робіт. Зазначає, що в акті виконаних робіт від 29.05.2024 року явно завищена кількість годин, яку представник витратив на написання відповідних процесуальних документів. Вважає безпідставним пред`явлення вимог на суму 250 440,40грн., оскільки апеляційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову було задоволено частково. Звертає увагу, що акт підписаний не самим позивачем, а адвокатом Лазор А.О. на підставі довіреності, однак самої довіреності адвокат Лазор А.О. суду не надає. Стверджує, що ця справа не становила складності та не вимагала від адвоката робіт, крім написання позовної заяви та участі в судових засіданнях. Щодо акту від 21.10.2024 року звертає увагу, що в графах 1-7 адвокат зазначає про участь в судових засіданнях вартістю по 2500 грн. кожне, а потім в графі 16 дублює і ще раз зазначає представництво інтересів замовника на суму 164 940,40 грн. Окрім цього, в графі 12 зазначено про написання касаційної скарги, однак така не розглянута, тому підстав для стягнення цієї суми немає. Долучений до справи договір про надання правової допомоги не містить посилання на те, що він підписаний сторонами саме в справі № 450/177/24, а відтак долучені квитанції на суму 41500,00 грн. та 20750,00 грн. не можуть бути доказами оплати наданих адвокатських послуг. Зважаючи на викладене, акти є неналежними доказами та зазначені в них суми -завищеними. Просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу відмовити в повному обсязі.

Представник позивача-адвокат Лазор А.О. в апеляційній скарзі на додаткове рішення зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови у задоволенні заяви в повному розмірі. Договір був укладений із АО «Ордер». Гонорар за виконану роботу визначений у фіксованій сумі, яку позивач сплачував Адвокатському об`єднанню. Сума, обумовлена сторонами договору про надання правової допомоги до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, а саме, витрат на професійну правничу допомогу. Такий висновок висловлений у Постанові ВП ВС від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, однак суд першої інстанції залишив його поза увагою. Просить скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви щодо стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 250 440,40 грн.

Учасники справи в судове засідання 07 липня 2025 року не прибули, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

07.07.2025 року від представника позивача ОСОБА_2 -адвоката Лазора А.О. надійшла заява про те, що у зазначеній справі надання правової допомоги ОСОБА_2 здійснювалося на підставі договору № 02/09 від 02.09.22022 з АО «Ордер».

Повідомляє суд, що у відповідності до ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» припинено надання правової допомоги позивачу за взаємною згодою АО та клієнта. Вказані у справі засоби зв`язку з ОСОБА_2 є нечинними.

03.07.2025 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява, що йому відомо про слухання справи № 450/177/24 07.07.2025 о 15.30 год.. В дане судове засідання не має можливості забезпечити явку уповноваженого представника. Просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника, всі подані заяви, пояснення, відзиви на апеляційну скаргу підтримує. Всю поштову кореспонденцію просить надсилати за адресою АДРЕСА_1 . Всі інші засоби зв`язку відсутні.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Барбадин-Костенюк Н.М. надіслала суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, однак доказів-підтвердження не надано.

Враховуючи те, що представники сторін давали пояснення по суті справи у попередніх судових засіданнях, доповненнях до пояснень, виступали у судових дебатах після яких було відновлено дослідження матеріалів справи та оголошено перерву у судовому засіданні для вивчення судом окремих питань судової практики, беручи до уваги, що підтвердження про захворювання представником відповідачки не надано, колегія суддів вважає за необхідне завершити розгляд справи.

Відповідно до ч.2ст.372 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3ст.367 ЦПК України).

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Барбадин-Дунець Н.М. (Барбадин-Костенюк Н.М.) на підтримання доводів апеляційних скарг поданих в інтересах відповідачки ОСОБА_1 та заперечення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Лазор А.О. на додаткове рішення, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвокта Лазор А.О. на підтримання апеляційної скарги поданої в інтересах позивача ОСОБА_2 на додаткове рішення суду та заперечення з приводу апеляційних скарг представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Барбадин-Дунець Н.М., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Барбадин-Дунець Н.М. (Барбадин-Костенюк Н.М.) підтримала клопотання зазначене в апеляційній скарзі про допит в якості свідка ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_2 -адвокат Лазор А.О. заперечив щодо допиту ОСОБА_4 в якості свідка (а.с.91-92 т.1).

Заслухавши думку учасників, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання та зазначає, що між сторонами мають місце правовідносини з приводу договору позики, а свідок ОСОБА_4 , згідно пояснень представника, може посвідчити, що відповідачка ОСОБА_1 не отримувала від ОСОБА_2 коштів в розмірі 80 000, 00 доларів США, що суперечить ч.2 ст.1051 ЦК України та змісту договору позики від 18.10.2021 року та написаною власноруч ОСОБА_1 розпискою від 18.10.2021 року. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17, у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18.

Крім цього, судом першої інстанції було задоволено клопотання про виклик свідка ОСОБА_4 на судові засідання 06.06.2024, 11.07.2024, 23.09.2024, 08.10.2024 та 18.10.2024 року, однак відповідачка чи її представник не забезпечили явку свідка в судові засідання. Враховуючи те, що ОСОБА_4 не була допитана в суді першої інстанції як свідок, показання свідка відсутні в матеріалах справи, тому суд апеляційної інстанції не може давати переоцінку доказам суду першої інстанції.

Щодо долучення до матеріалів справи копії розписки від 08.01.2024 поданої від імені ОСОБА_2 про повернення йому ОСОБА_1 позичених грошових коштів в розмірі 280 000,00 доларів США відповідно до договору позики від 26.07.2021 року та призначення судової почеркознавчої експертизи щодо відповідності рукописних підписів ОСОБА_2 на позовній заяві від 08.01.2024., на другій сторінці договору позики та на розписці від 08.01.2024 р., на копії договору позики та на розписці від 08.01.2024р., на копії паспорта громадянина України та копії Витягу про місце проживання ОСОБА_2 чи іншою особою. Чи виконано підпис, рукописний текст ОСОБА_1 на другій сторінці договору позики та на розписці від 08.01.2024 року біля прізвища ОСОБА_1 саме ОСОБА_1 або іншою особою.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши заперечення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Лазор А.О. з приводу заявленого клопотання, відмовив у задоволенні клопотання. При цьому суд виходить з того, що клопотання про долучення копії розписки про повернення позичених коштів в сумі 80 000,00 доларів США в суді першої інстанції не заявлялося, а позиція представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Дунас О.М. ґрунтувалася на запереченні факту отримання відповідачкою ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики від 18.10.2021 та за розпискою від 18.10.2021, що свідчить про суперечливість пояснень та порушує принцип правової визначеності у зазначеному спорі. Колегія суддів розцінює суперечливі пояснення сторони відповідачки як зловживання своїми процесуальними правами та затягуванням розгляду справи, а подання розписки на стадії апеляційного перегляду судового рішення першої інстанції недопустимим доказом.

Відмовляючи у призначенні судової почеркознавчої експертизи, в чому відмовив і суд першої інстанції, колегія суддів вважає заявлене клопотання безпідставним із врахуванням суперечливих пояснень відповідачки ОСОБА_1 , яка то не визнавала отримання коштів як позику, то визнає, що повернула, надаючи вже в суді апеляційної інстанції копію розписки про повернення коштів та неможливість подання такого в суді першої інстанції. Саме про такі речі як отримання коштів та їх повернення відповідачка мала достеменно знати та це підтвердити у поясненнях в суді першої інстанції.

Щодо надання представником відповідачки- адвокатом Барбадин-Дунець Н.М. (Барбадин-Костенюк Н.М.) суду витягів з різних неофіційних сайтів, скріншотів про те, що позивач ОСОБА_2 є громадянином росії- держави-агресора, що останній проживає в АР Крим, яка перебуває в окупації, що такий на стороні агресора, тобто є іноземним елементом та у зв`язку з цим підсудність повинна визначатися за згодою Верховної Ради України. Із врахуванням доданого, колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи додано паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 01.11.2017 року на ім`я ОСОБА_2 , орган видачі-4622 (а.с.5) Місце проживання відповідача зареєстровано 16.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інформації є ЄДРПОУ ОСОБА_2 зареєстрований з 16.12.2005 року по даний час як ФОП, місце знаходження АДРЕСА_1 (витяг додано до матеріалів справи). Крім цього, у провадженні суду спір, який вирішується за нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства. Закриття провадження у справі порушить принцип доступу до правосуддя.

У доводах апеляційної скарги та додатково поданих поясненнях суду апеляційної інстанції, адвокат Барбадин-Дунець Н.М. наголошує про ненадання їй судом першої інстанції доступу до електронного суду та у зв`язку з цим неможливість вчасно ознайомитися із матеріалами справи.

Встановлено, що Договір про надання правничої допомоги № 08/10/2024 укладений між адвокатом Барбадин-Дунець Н.М. та ОСОБА_1 08.10.2024 року, відповідно адвокат брала участь у суді першої інстанції 08.10.2024 року, за її клопотанням в судовому засіданні оголошено перерву до 18.10.2024 року на яке ні адвокат ОСОБА_3 , ні адвокат Дунас О.М. не прибули, причини неявки суду не повідомили.

З інформації наявної в системі документообігу суду встановлено, що Пустомитівський районний суд Львівської області 16.12.2024 року надіслав адвокату Барбадин-Дунець Н.М. через електронний суд копію судового рішення від 18.10.2024 року. Письмової заявки адвоката Барбадин-Дунець Н.М. про надання доступу до електронної справи у справі не виявлено. Всі процесуальні документи через електронний суд отримувала та подавала адвокат Дунас О.М.

Щодо суті справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 18.10.2021 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики за умовами якого відповідачка отримала від позивача в борг грошові кошти в розмірі 80 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 2% місячних від суми позики та зобов`язалася повернути отримані кошти до 31.12.2021, що підтверджується написаною ОСОБА_1 розпискою від 18.10.2021 про отримання коштів від позичальника ОСОБА_2 .

Згідно п.1.1 Договору позики від 18.10.2021, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позикодавець надав позичальнику позику, а останній зобов`язався повернути позику у визначений цим Договором термін.

Відповідно до п.2.1 Договору позики від 18.10.2021 розмір позики за цим договором становить 80 000,00 доларів США під 2% місячних.

Позикодавець надає позику позичальникові в день підписання сторонами цього договору. Позика надається у готівковому порядку шляхом передачі зазначених коштів позикодавцем позичальнику ( пункти 3.1-3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору позики підтвердженням передачі коштів є розписка позичальника про отримання коштів від позикодавця ( Додаток №1).

Пунктом 4.1 договору позики визначено строк повернення позики до 31 грудня 2021 року.

Факт отримання відповідачкою ОСОБА_1 суми позики від ОСОБА_2 у розмірі 80 000,00 доларів США підтверджується також розпискою позичальника від 18.10.2021 року.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч.2ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови реального отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Підтвердженням не виконання зобов`язання згідно ст.545 ЦК України є наявність оригіналу розписки у позивача ( позикодавця).

Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики в борг і містить умови щодо її повернення. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 15 лютого 2023 року у справі № 518/275/18, від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Факт отримання грошових коштів відповідачкою ОСОБА_1 підтверджується договором позики від 18.10.2021 року та розпискою від 18.10.2021 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції на підставі зібраних доказів правильно встановив правову природу укладеного між сторонами договору, а саме, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які випливають з договору позики від 18.10.2021 року.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

Доказом не повернення позичкових грошових коштів відповідачкою ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 є факт знаходження розписки позичальника від 18.10.2021 року у позивача.

Доказів повернення грошових коштів відповідачкою ОСОБА_1 та її представниками суду не надано.

Відповідно до ч.1ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Щодо доводів апеляційної скарги про задоволення судом першої інстанції 16.04.2024 року клопотання представника відповідачки про допит свідка ОСОБА_4 , однак така не була допитана судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції неодноразово викликав свідка ОСОБА_4 в судове засідання, зокрема, на судові засідання 06.06.2024, 11.07.2024, 23.09.2024, 08.10.2024 та 18.10.2024, однак остання на жодне судове засідання не прибула, а відповідачка ОСОБА_1 чи її представники адвокати Дунас О.М. та Барбадин-Дунець Н.М. явку свідка не забезпечили.

У відзиві на позовну заяву та в клопотанні про допит свідка, сторона відповідачки стверджувала про доцільність виклику в судове засідання як свідка ОСОБА_4 для підтвердження того, що вона не була присутня 18.10.2021 року ні при укладенні відповідачкою договору позики, ні при написанні розписки 18.10.2021 року, ні при отриманні відповідачкою грошових коштів в сумі 80 000,00 доларів США.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину оспорювання його окремих частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, даючи оцінку зазначеним обставинам та доказам прийшов до вірного висновку, що отримання грошових коштів в позику відповідачкою ОСОБА_5 підтверджується власноручно написаною нею розпискою про отримання таких коштів та зобов`язання повернути борг до 31.12.2021 року, а не поясненнями свідка про написання розписки, але не отримання коштів, а тим більше, відсутність її 18.10.2021 року. Жодних належних та допустимих, достовірних доказів на підтвердження заперечень щодо отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_2 стороною відповідача не надано як суду першої так і апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були отримані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Такі висновки Верховного Суду зроблені у постановах від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17, у постанові від 02.09.2020 року у справі № 569/24347/18, у постанові від 24.01.2024 у справі №761/23793/20.

Суд апеляційної інстанції також відмовив представнику відповідачки ОСОБА_1 адвокату Барбадин-Дунець (Барбадин-Костенюк) Н.М. у допиті свідка ОСОБА_4 з причин її неодноразової неявки в суд першої інстанції, про те, що предметом спору є договір позики та факт отримання грошових коштів та їх повернення підтверджується письмовими доказами, а не поясненнями свідка ( абз.2 ч.1ст.218 ЦПК України).

Щодо надання представником відповідачки ОСОБА_1 - адвокатом Барбадин-Дунець Н.М. ( ОСОБА_6 -Костенюк Н.М.) до апеляційної скарги копії розписки від 08.01.2024 року як факт повернення відповідачкою ОСОБА_1 позичених грошових коштів та отримання таких позивачем ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції відхилив клопотання про долучення копії розписки з причин її не долучення в суді першої інстанції, що долучення такої копії, а не оригіналу призводить до переоцінки доказів, які надані судом першої інстанції та суперечливих пояснень представників відповідачки. Так, у відзиві в суд першої інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Дунас О.М. заперечувала факт отримання грошових коштів за договором позики від 18.10.2021 року та за розпискою від 18.10.2021. Із змісту розписки від 08.01.2024 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 повернула позивачу ОСОБА_2 всі отримані в позику грошові кошти в розмірі 280 000,00 доларів США. В суді першої інстанції взагалі не було згадки про таку розписку, а в апеляційному суді не наведено виняткових випадків про неможливість її своєчасного подання до суду з певних причин.

Відповідно до ч.2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 прописано, що «дослідження нових доказів проводиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи ( необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом внаслідок інших процесуальних порушень. Таких обставин апеляційним судом встановлено не було».

Аналогічного за змістом правового висновку дотримується Верховний Суд у постановах від 13.03.2024 у справі № 754/12394/20, від 07.10.2020 у справі № 645/1908/18.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що надана стороною відповідачки розписка від 08 січня 2024 року є недопустимим, не достовірним доказом у розумінні статей 76-80 ЦПК України, а тому суд робить висновок про невиконання відповідачкою взятого на себе зобов`язання за розпискою від 18.10.2021 року.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на застосуванні доктрини заборони суперечливої поведінки, яка базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основу доктрини покладено принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2019 № 390/34/17 добросовісність (пункт 6ст.3 ЦК України) -це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, поясненням учасників справи, колегія суддів зазначає про недобросовісність, суперечність та непослідовність дій з боку відповідачки ОСОБА_1 , представники якої змінювали свої пояснення, які суперечили один одному то не отримання грошових коштів, то вже їх поверненням, що свідчить про заперечення запереченням.

ЄСПЛ прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст.375 ЦПК України).

Щодо судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, представник відповідачки- адвокат Барбадин-Дунець Н.М. ( Барбадин-Костенюк Н.М.) вважає такі неспівмірними, завищеними із наданою правничою допомогою.

Представник позивача-адвокат Лазор А.О. апелює з приводу заниження суми стягнених судових витрат та зазначає, що відповідно до договору із АО «Ордер» розмір гонорару є фіксованим та відповідає виконаній роботі по наданню правової допомоги.

Відповідно до ч.1п.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги адвокатом, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору по надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні цих вимог про відшкодування витрат».

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та АО «Ордер» укладено договір № -2/09 від 02.09.22 про надання правової допомоги ( а.с.171 т.1). У зв`язку з тривалим розглядом заяви про забезпечення позову, де розглядалася апеляційна та касаційна скарга представника позивача ОСОБА_2 -адвоката ЛазораА.О. та повторно розгляд заяви про забезпечення позову слухалося в апеляційній інстанції, та на підставі Довіреності від імені Котеляка В.Е. на ім`я ОСОБА_7 та АО «Ордер» укладено додаткові угоди про надання правової допомоги, судовий процес триває півтора року та представники сторін беруть сумлінну участь в справі, надаючи відзиви, додаткові пояснення. Визначаючи розмір правової допомоги, яку оплатив позивач ОСОБА_2 на рахунок АО «Ордер» та задовольняючи частково заяву про стягнення таких витрат, судом першої інстанції відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу належно оцінено детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом Лазор А.О., враховано час, який затрачений адвокатом на виконання письмових робіт, на вивчення судової практики, надання консультацій, участь у судових засіданнях. Окрім цього, судом взято до уваги ціну позову та гонорар успіху, що передбачено договором та додатковими угодами. Колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума витрат на правову допомогу 100 000,00 грн. є достатньою, співмірною, реальною.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг ( п.61 постанови).

Враховуючи те, що доводи апеляційних скарг на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року не спростовують висновків суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його скасування чи зміни.

В суд апеляційної інстанції адвокатом Лазор А.О. надано заяву із додатками щодо надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_2 при перегляді рішень Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/177/24. Згідно опису проведеної адвокатом роботи, позивачу надано правову допомогу на суму 26 000,00 грн.

Зокрема, адвокатом Лазор А.О. надано суду Додаткову угоду №10 до Договору про надання правової допомоги № 02.09.2022 від 28 січня 2025 року укладену між АО «Ордер» та довірителем від імені позивача ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченої Довіреності від 10.01.2024 року ОСОБА_7 (а.с.42-47 т.3).

Надано Ордер від 22.01.2025 р. керівника АО «Ордер» на прізвище адвоката Лазор А.О. (а.с.41).

На а.с.48-49 знаходиться Протокол погодження договірної ціни від 28.01.2025 року до Договору про надання правової допомоги № 02/09 від 02.09.2022р. та Додаткової угоди №10 від 28.01.2015р.

Актом про надання правової допомоги № 1/2/450/177/24 від 23.05.2025 надано перелік виконаних робіт від імені АО «Ордер» адвокатом Лазор А.О. відповідно до поданих замовлень та Договору про надання правової допомоги № 02/09 від 02.09.2022 з відповідними змінами визначеними у додаткових угодах ( а.с.51-52 т.3).

Згідно Рахунку № 23/05 від 23 травня 2025 року загальний розмір оплати становить 26 000,00 грн. ( а.с.50 т.3).

Враховуючи норми п.1 ч.3ст.133, ст..137 ; п.8 ч.2ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що достатніми, співмірними, реальними витратами на правову допомогу в суді апеляційної інстанції буде сума 20 000,00 грн., яку слід стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 .

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 133; 141; 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Барбадин-Дунець Н.М. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барбадин Дунець Н.М. на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Лазора А.О. на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн. (Двадцять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк