Справа № 683/3403/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Кутасевич О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Братенка В.В.

розглянувши в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 683/3403/24, номер провадження 2/683/152/2025 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Суперіум» (далі ТОВ «Суперіум») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року в розмірі 86497,95 грн та судові витрати у справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 лютого 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №А74.657.70043, за умовами якого АТ «Ідея Банк» (надалі Банк) надав позичальнику кредит в порядку та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі та суми, в строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

У зв`язку із порушенням позичальником умов договору 15 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу № 15/11/23 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року в сумі 86497,95 грн, що складалась із 25624,78 грн заборгованості за основною сумою боргу; 60873,17 грн заборгованості за відсотками.

Ураховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 06 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, у якій позовні вимоги визнав частково на суму 32 247,06 грн, що складається з 25 624,78 грн заборгованості за тілом кредиту та 6622,28 грн заборгованості за відсотками. Зазначав, що він частково погашав кредит, однак 7122,48 грн, сплачених ним банку було зараховано в рахунок комісії. З урахуванням сплачених ним коштів, уважав, що заборгованість по відсотках має становити 6622,28 грн, заборгованість за тілом кредиту 25624,78 грн, оскільки

умова договору про сплату щомісячної комісії є нікчемною.

Представник відповідача адвокат Кравчук В.М. у своїх письмових поясненнях зазначив, що згідно з розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором заборгованість за тілом кредиту складає 23624,78 грн, заборгованість за відсотками 13 744,76 грн та сума простроченої комісії 47 128,41 грн. На переконання адвоката, відповідачу безпідставно нараховано комісію, оскільки ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенніцього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у ст.11 Законі України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Зазначав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У зв`язку із неявкою учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про таке.

Згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

27 лютого 2017 року ОСОБА_1 заповнив, власноручно підписав та подав до АТ "Ідея Банк" Заяву-Анкету на видачу кредиту, в якій вказав свої анкетні дані, ідентифікаційний код, паспортні дані, адресу реєстрації місця проживання, місце роботи, мобільний номер телефону, розмір запитуваної суми кредиту та того ж дня власноручно підписав кредитний договір №А74.657.70043 відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит в сумі 26147 грн строком на 48 місяців, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6,00%, станом на день укладення договору змінна частина ставки становила 9,5%, що разом із Маржею Банку складала змінювану ставку в розмірі 15 %.(п.1.1, 1.2, 1.4)

За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості щомісячними внесками включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно з Графіком щомісячних платежів на транзитний рахунок в Ідея Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором (п.2.1).

Сторонами погоджено Графік щомісячних платежів за Кредитним договором, який міститься в п.6 Договору (а.с. 6).

Відповідач ознайомився з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту, що стверджується його підписом у Паспорті споживчого кредиту - Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) та Графіком щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 5-9).

27 лютого 2017 р АТ "ІДЕЯ БАНК" видав відповідачу ОСОБА_1 кредит з урахуванням страхового платежу, за Кредитним договором №А74.657.70043, в сумі 26 147 грн, що стверджується Ордерами-розпорядженнями № 1, 2 про видачу кредиту від 27.02.2017 р (а.с.7).

Таким чином АТ "ІДЕЯ БАНК" виконало перед ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання за Кредитним договором №А74.657.70043.

Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року, наданої відповідачем на запит суду, за період з 27.02.2017 року по 15.11.2023 року, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення кредитної заборгованості за Кредитним договоромта заборгованість ОСОБА_1 станом на 15 листопада 2023 року становить 86497,95 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 25624,78 грн та 60873,17 заборгованості за відсотками.

Розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не оспорюється.

При цьому, із вказаного розрахунку убачається, що заборгованість за відсотками в сумі

60873,17 грн складається з 13744,76 грн заборгованості за відсотками та 47128,41 грн заборгованості за комісією.

ОСОБА_1 в рахунок комісії сплачено 26 квітня 2017 року 1559, 69 грн комісії; 30 травня 2017 року 1000 грн, 01 червня 2017 року 835,05 грн та 500 грн та 01 серпня 2017 року 3227,74 грн, а всього 7122,42 грн.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до положень ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

15 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу № 15/11/23, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року в сумі 86497,95 грн, що складалась із 25624,78 грн заборгованості за основною сумою боргу; 60873,17 грн сума заборгованості за відсотками, що підтверджується Реєстром боржників до вказаного договору.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року не виконав ані перед первісним кредитором - АТ "ІДЕЯ БАНК", ні перед новим кредитором - ТОВ "ФК Суперіум». А тому, з урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за вказаним Кредитним договором в розмірі25624,78 грн заборгованості за основною сумою боргу (з урахуванням сплачених платежів).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями в сумі 47128,51 грн, що входить до складу заборгованості за відсотками, то суд уважає, що доводи відповідача та його представника з приводу безпідставності її нарахування та віднесення сплачених них коштів на рахунок комісії заслуговують на увагу.

Відповідно до умов спірного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Указане обслуговування включає в себе надання інформації по рахункам позичальника, з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі станціонарних телефонів по Україні в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направленні Банку із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Так, відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»".

Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 першої ст..1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) з наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювання у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) та від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6.1 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту.

Ураховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому положення п. 6.1 Кредитного договору, укладеного між Банком та відповідачем щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

На підставі наведеного суд знаходить, що вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 47128,51, грн за Кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року за послуги з обслуговування кредиту Банком, що включають в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі станціонарних телефонів по Україні в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання його запитів, що направленні Банку із використанням різних каналів зв`язку тощо суперечить вимогам ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" і є нікчемними, а отже задоволенню не підлягають.

Крім того, сплачені відповідачем кошти в сумі 7122,48 грн, які віднесені банком на рахунок комісії, підлягають зарахуванню в рахунок сплати заборгованості за відсотками, а тому заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 6622, 28 грн. (13744,76 - 7122,48), а загальна сума заборгованості, з урахуванням тіла кредиту - 25624,78 грн, складає 32 247,06 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, заявлені позовні вимоги в сумі 86497,95 грн задоволено частково на суму 32 247,06 грн тобто на 27,28 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 660,83 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 76-83, 89, 141, 158, 247, 263-265,280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за Кредитним договором №А74.657.70043 від 27 лютого 2017 року в сумі 32247,06 грн, що складається із 25 624,78 грн заборгованості за тілом кредиту та 6622, 28 грн заборгованості за відсотками.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» 660,83 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» ЄДРПОУ 4202415 , місцезнаходження: м. Київ, 04053, Вознесенській узвіз,23-А, нежитлове приміщення №35;

Відповідач:ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 14 липня 2025 року.

Суддя: