Провадження № 2-з/752/150/25
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про забезпечення позову в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.07.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.09.2025 об 11 год 00 хв.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, яка відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду передана до провадження судді Слободянюк 09.07.2025.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що забезпеченням позову у цій справі шляхом встановлення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо транспортних засобів, які є предмет спірних правочинів, забезпечить баланс інтересів позивача та відповідача, оскільки з одного боку для позивача буде гарантована реальна можливість виконати рішення, а з іншого боку, для відповідачів, протягом розгляду справи будуть відсутні будь-які обмеження щодо користування та володіння майном.

На думку заявника, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову суттєво менші, ніж наслідки невжиття відповідних заходів, оскільки у разі відчуження відповідного майна за час розгляду справи, позивач буде вимушений повторно звертатися із аналогічним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд в порядку забезпечення позову:

- заборонити ОСОБА_2 , сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки BMW 630, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 );

- заборонити ОСОБА_3 , сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки КАМАЗ 65115, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Щодо застосування зустрічного забезпечення позивач зазначає, що внаслідок забезпечення позову відповідачі жодним чином не будуть обмежені у вільному та безперешкодному користуванні майном, що унеможливить нанесення будь-яких збитків відповідачам.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На підставі частини 1статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями151,152,153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження№ 14-28цс23) вказала, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16серпня 2018року у справі № 910/1040/18 зазначив: «У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 жовтня 2018 по справі №183/5864/17-ц.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Предметом позову Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просить ухвалити судове рішення, є визнання договорів купівлі-продажу рухомого майна недійсними, які на думку позивача укладені боржником на шкоду кредитору.

Зокрема, як стверджує позивач, відповідачем ОСОБА_1 , який є поручителем з виконання зобов`язань ПП «Мале виробничо-комерційне підприємство «Дея» перед кредитором АТ КБ «Приватбанк», з метою уникнення своїх зобов`язань були вчинені з іншими відповідачами у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фраудаторні правочини з відчуження належного відповідачу ОСОБА_1 майна: транспортного засобу марки КАМАЗ 65115, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_3 , а також транспортного засобу марки BMW 630, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 .

У разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне майно відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як новими власниками, то АТ КБ "Приватбанк" не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 без нових звернень до суду.

На думку суду, вжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки ці заходи спрямовані виключно на збереження вже існуючих обставин спірних правовідносин та не накладають обтяжливих обов`язків на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки майно фактично перебуватиме у володінні власників, а обмежуватиметься лише розпорядженням ним.

Враховуючи вищенаведене та встановивши наявність підстав для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, задля того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, яке є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу.

Крім того, суд звертає увагу, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, відсутні підстави вважати, що існують обставини, за якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України ,суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, яке належить ОСОБА_2 , а саме - транспортного засобу марки BMW 630, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 .

Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, яке належить ОСОБА_3 , а саме - транспортного засобу марки КАМАЗ 65115, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_3 .

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", , адреса: 49094, м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, буд.50.

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя А.В. Слободянюк