Справа № 462/8112/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - Іванюк І.Д.

секретаря судового засідання Деми К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Білевич Христина Орестівна до Обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство Росинка», третя особа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Білевич Х.О. звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на садовий будинок з цокольним поверхом та мансардою - А-1, загальною площею 142,6 кв.м зі складовими: веранда - а-1, сходи - а, сарай - Б, вбиральня В, навіс Г, теплиця Д, хвіртка - №1, ворота - №2, огорожа - №3, замощення -№ I, розташований на АДРЕСА_1 на території Обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка» (надалі ОК «ДСТ «Росинка»). Свої вимоги мотивує тим, що є членом ОК «ДСТ «Росинка» та у 1991 році завершила будівництво даного садового будинку на АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОК «ДСТ «Росинка» від 22.09.2023 року. 03.10.2023 року вона звернулась до Управління земельних ресурсів ЛМР із заявою про відведення їй земельної ділянки у вказаному садовому кооперативі для ведення садівництва, однак отримала відмову від 11.01.2023 року, оскільки за нею не зареєстроване право власності на розміщений на вказаній земельній ділянці будинок. 07.10.2024 року вона звернулась до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на даний садовий будинок, однак 11.10.2024 року у проведенні реєстраційних дій їй було відмовлено через відсутність речового права на земельну ділянку. За наведеного, на підставі ст. 331 ЦК України просить визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Ухвалою суду від 06.03.2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, подали до суду заяву, в якій просили провести судове засідання за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОК «ДСТ «Росинка» був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки не зазначив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращич В.П. скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із технічним паспортом, виготовленим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.09.2023 року на вул. Героїв України, 18 у смт. Рудно Львівської області на території Обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка» знаходиться садовий будинок з цокольним поверхом та мансардою - А-1, загальною площею 142,6 кв.м зі складовими: веранда - а-1, сходи - а, сарай - Б, вбиральня В, навіс Г, теплиця Д, хвіртка - №1, ворота - №2, огорожа - №3, замощення -№ I.

Згідно із довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.09.2023 року станом на 29.12.2012 року реєстрація садового будинку АДРЕСА_1 в ОК «ДСТ «Росинка» не проводилась і свідоцтво про право власності не видавалось.

З довідки обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка» від 22.09.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 є членом ОК «ДСТ «Росинка» і власником ділянки по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться цегляний садовий будинок, побудований у 1991 році.

Водночас, з відповіді Управління земельних ресурсів ЛМР від 11.10.2023 року вбачається, що на звернення ОСОБА_2 від 03.10.2023 року про відведення земельної ділянки для ведення садівництва в ОК «ДСТ «Росинка» на АДРЕСА_1 їй відмовлено, оскільки на земельній ділянці площею 0,0478 га знаходиться об`єкт нерухомого майна, а тому згідно із Підпунктом 5 пункту 27 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Вказана відмова позивачкою не оскаржувалась.

З рішення Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про відмову в проведенні реєстраційних дій від 11.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій через відсутність речового права на земельну ділянку, на якій збудовано об`єкт речового права. Вказане рішення позивачем не оскаржувалось.

З відповіді № 1579806 від 17.07.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке право на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Доказів на підтвердження належності їй спірної земельної ділянки позивачкою не додано.

Згідно із ч. 1-3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У той же час, згідно із ст. 105 ЦК УРСР (від 1963 року, чинного на час будівництва будинку) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо)., а згідно із ст. 105-1 вказаного Кодексу літні садові будиночки, будівництво яких здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, що здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок.

У ч. 1 -4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19) викладено правовий висновок, відповідно до якого належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням ЦПК України належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. За власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 (провадження № 61-697св20) якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

У постанові ВС від 30 січня 2020 рокусправа № 761/30025/16-ц, провадження № 61-43404св18 міститься висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову

Також у постанові від 15.11.2023, № 916/1174/22ВП ВС висновує, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова, а отже не належить позивачці, не була відведена їй для будівництва садового будинку та не булау встановленому порядку відведена їй під уже збудоване нерухоме майно.

Всупереч наведеному, позов нею заявлено до Обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство Росинка», однак не доведено, яким чином відповідач порушує її право та яким чином за рахунок нього можливо задовольнити позовні вимоги. Клопотання у порядку та строки, визначені ст. 51 ЦПК України, з цього приводу позивачкою не заявлялось.

Також позивачкою не доведено що таке будівництво здійснене у відповідності до будівельних норм і правил.

За наведеного суд доходить висновку, що у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити, понесені позивачем судові витрати слід покласти на нього.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

У позові ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Білевич Христина Орестівна до Обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство Росинка», третя особа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про визнання права власності відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Обслуговуючий кооператив «Дачно-садівниче товариство Росинка», , м. Львів, вул. Суботівська, 8, кв. 53.

Суддя Іванюк І.Д.