Справа № 158/1200/25
Провадження № 2/0158/531/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

04 липня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Поліщук С.В.,

при секретарі Шрамко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

01 травня 2025р. позивач по справі ОСОБА_1 звернулась до Ківерцівського районного суду Волинської області із цивільним позовом до ТзОВ «Волинь-Паливо» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 грудня 2022р. між нею та відповідачем по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого її призначено на посаду оператора заправних станції АЗС №7.

31 січня 2025р. позивач ОСОБА_1 , згідно поданої заяви про звільнення з роботи за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України припинила трудові відносини з відповідачем по справі ТзОВ «Волинь-Паливо».

Починаючи з 15 листопада 2024р. відповідач по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» не виплачував їй заробітну плату, при цьому підприємством їй було нараховано заробітну плату: за листопад 2024р. 13343,78 грн., за грудень 2024р. 9511,63 грн. та за січень 2025р. 24395,78 грн. З нарахованої заробітної плати відповідачем по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» за вказані місяці утримано та перераховано податок на доходи фізичних осіб, а також військовий збір на загальну суму 10400,74 грн., а тому загальна сума заборгованості відповідача ТзОВ «Волинь-Паливо» по заробітній платі позивачу по справі ОСОБА_1 становить 36850,45 грн. (47251,19 нарахована заробітна плата 10400,74 утримані з позивача податки та збори).

Крім того зазначає, що відповідач по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» як юридична особа не ліквідоване, в стані припинення не перебуває, а тому посилаючись на ст.ст. 43, 47, 94, 115, 116,117 КЗпП України, у зв`язку із несвоєчасним розрахунком із звільненим працівником, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що становить 89666,50 грн. виходячи з розрахунку: 753,50 грн. (9511,63 грн. заробітна плата за грудень 2024р. + 24395,78 грн. заробітна плата за січень 2025р. / 45) х 119 робочих днів.

Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» 36850,45 грн. заборгованості по заробітній платі, 89666,50 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.05.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено її право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» не подав. Позовна заява з додатками двічі надсилалась відповідачу за зареєстрованою юридичною адресою, однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того на офіційному веб-порталі Ківерцівського районного суду Волинської області було розміщеного судове оголошення про наявність даної цивільної справи в провадженні суду, роз`яснено порядок розгляду даної справи, а також строк на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

26.05.2025р. позивач по справі ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» на її користь 36850,45 грн. заборгованості по заробітній платі, 102476,00 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 15.11.2024р. по 25.05.2025р.

Позивач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 115 К3пП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз норм ст. ст. 47, 116 К3пП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 К3пП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України N6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, N6-788цс16 від 14 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що 13 грудня 2022р. позивач по справі ОСОБА_1 , згідно наказу №123 від 09.12.2022 прийнята на роботу оператором заправних станції АЗС №7 ТзОВ «Волинь-Паливо» та 31 січня 2025р. позивача по справі ОСОБА_1 , згідно наказу №8-к/в від 14.01.2025р. звільнено з вищевказаної посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.2009р. (а.с. 10-11).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» (), як юридична особа не ліквідоване, в стані припинення не перебуває (а.с. 25-27).

Інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, додатково підтверджується перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем та сплату відповідачем страхових внесків за позивача.

З витягу з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 15.04.2025р. вбачається, що ТзОВ «Волинь-Паливо» нараховано позивачу по справі ОСОБА_1 заробітну плату: за листопад 2024р. 13343,78 грн., за грудень 2024р. 9511,63 грн. та за січень 2025р. 24395,78 грн. З вказаної заробітної плати відповідачем по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» за вказані місяці утримано податки та обов`язкові платежі (а.с. 28-29, 53).

Позивач по справі ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що відповідач по справі не виплатив заборгованість по заробітній платі при її звільненні з роботи і даний факт не спростовано ТзОВ «Волинь Паливо», що також стверджується випискою по картковому рахунку позивача по справі ОСОБА_1 , який останньою було відкрито в АТ «Ощад Банк» та надано ТзОВ «Волинь Паливо» для проведення виплат по заробітній платі (а.с. 15-24, 30-31).

Відповідач не заперечив, що у нього існує заборгованість перед позивачем з нарахованої але не виплаченої заробітної плати. У наданій суду інформації з особового рахунку працівник, відповідач фактично підтвердив те, що заробітна плата позивачу не була виплачена за період з 15 листопада 2024 по день її звільнення в розмірі 36850,45 грн з врахуванням податків.

Отже, суд дійшов висновку про підставність вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості із невиплаченої заробітної плати за період роботи з листопада 2024 по 31.01.2025 у розмірі 36850,45 грн (сума заборгованості визначена з врахуванням податків і зборів).

Крім цього, позивач по справі ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ТзОВ «Волинь-Паливо» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995р.№ 100 (далі Порядок №100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З особового рахунку працівника ОСОБА_1 за 01.11.2024 року - 31.01.2025 року, наданого відповідачем, встановлено, що розмір середньої заробітної плати (середньоденного заробітку) відповідача по справі ОСОБА_1 становить 413 грн. 04 коп. (а.с. 53).

Число робочих днів за період з 31.01.2025 (з дня звільнення) по 04.07.2025 року ( день винесення рішення у справі) становить 110 робочих днів (20 робочих днів у лютому 2025 року + 21 робочий день у березні 2025 року + 22 робочих дні у квітні 2025 року + 22 робочих дні у травні 2025 року + 21 робочий день у червні 2025 року + 4 робочих днів у липні 2025 року).

Таким чином, з врахуванням середньоденного заробітку, заробітна плата за час затримки розрахунку становить 45434 грн. 40 коп. (середньоденний заробіток 413,04) х 110 (кількість робочих днів за період з 31.01.2025 року по 04.07.2025 року).

Кількість робочих днів обрахована з врахуванням правил ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно яких у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки».

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи економічну ситуацію, пов`язану із військовою агресією іншої держави, специфіку роботи підприємства, суд вважає необхідним зменшити суму середнього заробітку до 50% визначеної суми 45434 грн. 40 коп. Тобто до стягнення з відповідача підлягає 22717 грн. 20 коп. (45434 грн. 40 коп. х 50%) грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Відрахування повинні бути проведені працедавцем при виконанні судового рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд також допускає рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць до негайного виконання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 висловив правову позицію про те, що передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільга щодо сплати судового збору вищевказане положення Закону не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку повинна була б бути оплачена позивачем судовим збором при зверненні до суду.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку не булла оплачена судовим збором при зверненні до суду, то з відповідача, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення . Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 79-81, 141, 258, 259, 264, 265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд-

у х в а л и в :

Позивні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі в сумі 36850 (тридцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 45 коп. без відрахування податків і інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22717 (двадцять дві тисячі сімсот сімнадцять) грн 20 коп., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» () в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць в сумі 9499 (дев`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн 92 коп. звернути до негайного виконання.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо», , юридична адреса: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3 Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.