Справа № 468/2135/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

07.07.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Янчук С.В., за участю секретаря Серак Д.В., сторін, під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання рішення незаконним та визнання укладеними додаткові угоди про поновлення дії договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

25.10.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, в якій просив визнати незаконними рішення Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області №11 від 02.10.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні договорі оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357, :01:000:0358, :01:000:0359, 820683400:01:000:0360, :01:000:0424, :01:000:0363, :01:000:0368.

25.02.2025 року представником відповідача подано письмове клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що її розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зазначене клопотання.

Позивач в судовому засіданні вказав на необхідність вирішення даного питання на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників справи, суд дійшов такого.

З розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 3 постанови № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вбачається, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів справи, між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та ОСОБА_1 20.10.2017 року було укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок, строком на 7 років.

З наявної в матеріалах справи копії постанови від 17.07.2024 року по справі №468/991/24 вбачається, що при розгляді даної справи Миколаївськийм апеляційним судом було встановлено, що 23.11.2017 року було проведено державну реєстрацію фермерського господарства «Брейн-Гул», керівником якого вказано позивача. У статуті господарства зазначено, що площа сільськогосподарських угідь ФГ «Брейн-Гул» складається із вищевказаних земельних ділянок та позивач є одним із засновників фермерського господарсва.

Обставини щодо передачі вищевказаних ділянок у володіння фермерського господарства «Брейн-Гул» визнавались позивачем в ході судового засідання.

За змістом ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно доч. 4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим ч. 1ст. 188 ЦПК Українизазначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Частинами 2, 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом положень Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян та підлягає державній реєстрації як юридична особа або ФОП.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина першастатті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленомузакономдля державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 згаданого Закону).

Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1,5,7,8,12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Як зазначалось вище, у правовідносинах користування спірними вищевказаними земельними ділянками відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а тому сторонами у спірних правовідносинах мають бути юридичні особи.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 р. по справі № 348/992/16-ц, яка у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при застосуванні відповідних норм права.

Вищенаведене дає підстави вважати, що спір виник між субєктами господарювання і він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання рішення незаконним та визнання укладеними додаткові угоди про поновлення дії договорів оренди землі - закрити.

Роз`яснити, що розгляд справ зазначеної категорії віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Також роз`яснити, що відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий Збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя