Справа № 446/2158/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/170/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

17 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кам`янка-Бузької міської ради, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що з 2000 року вона проживала з ОСОБА_2 - дружиною рідного брата її чоловіка за адресою АДРЕСА_1 , яку доглядала до дня її смерті. Після смерті ОСОБА_2 вона взяла на себе всі витрати, пов`язані з її похованням.. Оскільки у померлої немає інших спадкоємців, вважала, що має право як спадкоємець четвертої черги на спадкування житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який належав на день смерті спадкодавцю, та в якому вона продовжує проживати після смерті останньої. З метою оформлення права власності на спадкове майно вона зверталась до нотаріуса, однак їй було усно відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволені позову ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено.

Рішення суду оскаржилаОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки проживала у спірному будинку за адресою АДРЕСА_1 на день смерті спадкодавця - ОСОБА_2 та продовжує проживати в такому на час розгляду справи. При цьому, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував факт її проживання з померлою більше п`яти років однією сім`єю (ст. 1264 ЦК України) та відсутність інших спадкоємців після смерті останньої, що підтверджується показами свідків та не заперечується відповідачем. Враховуючи, що підставність позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування підтверджено належними доказами, висновок суду про відмову у задоволенні позову не відповідає вимогам закону та правовій позиції Верховного Суду щодо права особи, яка проживає зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник Кам`янка-Бузької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю

Згідно роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом пункту 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Крім того, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.03.2019 року (справа № 461/4689/15), для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 19.08.2019 у справі № 588/350/15 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання є докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів. Також, належними доказами спільного проживання є документи, довідки про реєстрацію, свідоцтва про народження дітей, фотографії, листи тощо, що підтверджує факт ведення спільного господарства.

Встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Новояричівською селищною радою Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на усе належне їй на день смерті майно, а саме житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори від 05.12.2024 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Згідно довідки № 280 від 23.08.2024 року, виданої Зубівмостівським старостинським округом Кам`янка-Бузької міської ради, позивачка ОСОБА_1 з 2000 року проживає, але не зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .

Судом на підставі показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_1 з 2000 року проживала разом з ОСОБА_2 , за якою здійснювала догляд до дня її смерті.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування, ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2000 року вони спільно проживали зі спадкодавцем ОСОБА_2 , були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки, що передбачає її право на спадкування як спадкоємця четвертої черги (за відсутності інших спадкоємців) після смерті ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з 2000 року по 27 лютого 2006 року (день смерті спадкодавця). При цьому, суд вважав недостатніми доказами на підтвердження факту проживання однією сум`єю спадкодавця та позивачки покази свідків та довідку № 280 від 23.08.2024 року, видану Зубівмостівським старостинським округом Кам`янка-Бузької міської ради, оскільки такими підтверджено лише факт проживання позивачки без реєстрації у житловому будинку в АДРЕСА_1 , власником якого була ОСОБА_2 . При цьому, належні та достатні докази, які б свідчили про наявність сімейних відносин між позивачкою та спадкодавцем в матеріалах справи відсутні.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає встановленим обставинам та зібраним у справі доказам.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра