Провадження №2/752/8438/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

16 липня 2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Компанії TRUSTgroup - представництво в Україні про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок неналежного виконання зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Компанії TRUSTgroup - представництво в Україні про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок неналежного виконання зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження у цій справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено в ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення у цивільному судочинстві.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Питання підсудності цивільних справ врегульоване зокрема ст. 27 та ст. 497 ЦПК України, яка передбачає, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Норми статей ЦПК України передбачають загальну, територіальну та виключну підсудність.

Закон України "Про міжнародне приватне право", зокрема, ст. ст. 75-77, передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст. 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права. Норми права про розмежування підсудності містяться переважно у двосторонніх договорах про правові відносини і правову допомогу у цивільних справах.

Також у міжнародних договорах про правову допомогу містяться спеціальні норми про підсудність окремих категорій справ, де передбачається застосування комбінованих критеріїв: громадянства, місця проживання сторін, місцезнаходження майна.

Правила про визначення міжнародної підсудності за законодавством України застосовуються, якщо міжнародним договором не встановлено інші правила.

Відповідно до ст. 1 Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини у цивільних справах від 30.01.2002, який ратифікований 07.09.2005, набув чинності 30.10.2006 (далі - Договір між Україною та Румунією ) громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території другої Договірної Сторони щодо своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і громадяни цієї Договірної Сторони.

Це положення поширюється і на юридичних осіб, які створені відповідно до законодавства кожної з Договірних Сторін.

Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до суду, органів прокуратури в Україні та органів Громадського міністерства у Румунії, органів нотаріату в Україні та публічних нотаріусів у Румунії (які надалі іменуються "установи юстиції") та в інші установи другої Договірної Сторони, до компетенції яких належать цивільні справи, можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, як і громадяни цієї Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 21 - 22 Договору між Україною та Румунією компетенція суду щодо розгляду цивільних справ визначається відповідними положеннями цього Договору.

Правоздатність юридичної особи визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої вона перебуває.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" правом, з яким договір найбільш тісно пов`язаний, вважається щодо договорів про спільну діяльність або виконання робіт - право держави, у якій провадиться така діяльність або створюються передбачені договором результати;

Відповідно до ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт;

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

Стаття 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» до категорії іноземних суб`єктів господарської діяльності відносить суб`єктів господарської діяльності, що мають постійне місцезнаходження або постійне місце проживання за межами України. При цьому постійне місцезнаходження - місцезнаходження офіційно зареєстрованого головного органу управління (контори) суб`єкта господарської (зовнішньоекономічної) діяльності;

Свою діяльність на території України іноземні юридичні особи можуть здійснювати через належним чином оформлені представництва.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні є

- юридичні особи, зареєстровані як такі в Україні і які мають постійне місцезнаходження на території України (підприємства, організації та об`єднання всіх видів, включаючи акціонерні та інші види господарських товариств, асоціації, спілки, концерни, консорціуми, торговельні доми, посередницькі та консультаційні фірми, кооперативи, кредитно-фінансові установи, міжнародні об`єднання, організації та інші), в тому числі юридичні особи, майно та/або капітал яких є повністю у власності іноземних суб`єктів господарської діяльності;

- філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності України мають право відкривати свої представництва на території інших держав згідно з законами цих держав.

Згідно з п. 8 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року № 30 (далі - Інструкція), представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні вважається відкритим з дати реєстрації.

Згідно з п. 12 Інструкції представництво суб`єкта господарської діяльності не є юридичною особою і не здійснює самостійно господарської діяльності, у всіх випадках воно діє від імені і за дорученням іноземного суб`єкта господарської діяльності, зазначеного у свідоцтві про реєстрацію, і виконує свої функції згідно із законодавством України. Представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні може здійснювати функції, пов`язані з виконанням представницьких послуг, тільки в інтересах іноземного суб`єкта господарської діяльності, зазначеного у Свідоцтві про реєстрацію представництва.

Судом встановлено, що 20.10.2020 між Радченко Еллі Анатоліївною та компанією Prof consulting SRL, Румунія, Бухарест, в особі Директора уклали договір о співробітництві, відповідно до умов якого агент від імені, в інтересах та за рахунок замовника зобов`язується підготувати всі матеріали та документи, необхідні для подачі заяви на прохання у Консульстві Польщі для отримання Карти Поляка. Агент зі своєї сторони надає консультаційний супровід дій, наддасть повну інформацію для підготовки до співбесіди в польському консульстві.

Відповідно до п. 4.1. договору від 20.10.2020 за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків по даному договору сторони несуть відповідальність відповідно з діючим законодавством Румунії.

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення майнової та моральної шкоди, внаслідок неналежного виконання вищезазначеного договору.

Відповідачем визначено Компанії TRUSTgroup - представництво в Україні.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що остання не надала суду доказів на підставі яких суд може прийняти до свого провадження і розглядати зазначену справу з іноземним елементом.

У суду відсутнє підтвердження того, що іноземна юридична особа - відповідач зареєстрована в Україні або має місцезнаходження в Україні, відсутні письмові докази про домовленість сторін щодо підсудності у судах України.

Таким чином, суддя вважає, що зазначений позов не може розглядатись в порядку цивільного судочинства у судах загальної юрисдикції України, оскільки доказів на підставі яких суд може прийняти до свого провадження і розглядати зазначений позов з іноземним елементом позивачем не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про те, що згідно вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» та у відповідності до вимог ст. 497 ЦПК України даний спір не підлягає розгляду в судах України, а тому слід відмовити у відкритті провадження з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 260-261, 354-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Компанії TRUSTgroup - представництво в Україні про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок неналежного виконання зобов`язання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена 16.07.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова