Номер провадження: 22-ц/813/4502/25
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

14 січня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Возіян А.А. до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) власником якої є ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Возіян А.А. про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) власником якої є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Застосовано зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири, шляхом внесення ФОП ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 3 998 000,00 (три мільйони дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 00 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині застосування зустрічного забезпечення та постановити нове судове рішення в цій частині, яким відмовити у застосуванні зустрічного забезпечення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що до заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 надала докази того, що: 1) має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання на території України; 2) володіє майном, що підтверджено інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 3) у матеріалах справи відсутні докази того, що майновий стан позивачки може унеможливити відшкодування збитків, які можуть бути спричинені подання позову у справі. Тобто в рамках справи відсутні умови, за яких суд має обов`язком застосувати зустрічне забезпечення.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується виключно в частині застосування зустрічного забезпечення, а тому підлягає перегляду тільки в цій частині.

Так, застосовуючи зустрічне забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність застосування зустрічного забезпечення в розмірі 3 998 000,00 гривень, що буде відповідати ціни оспорюваного договору купівлі-продажу № 1814 від 22.12.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П., за умовами якого ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресом: АДРЕСА_1 .

Однак повністю з мотивуванням таких висновків суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

За частинами першої-п`ятої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Зазначена норма ЦПК узгоджуються зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Отже, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Цей інститут має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) зазначено, що відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення спрямоване насамперед на захист інтересів відповідача. Фактично це є збереженням status-quo між сторонами до ухвалення остаточного рішення суду.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із цим.

Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому в ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення вказується розмір останнього або інші дії, які повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення, а також строк його надання, котрий не може перевищувати 10-ти днів з дня постановлення ухвали.

Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Отже, метою зустрічного забезпечення є гарантія відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову (зустрічного забезпечення) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, які є предметом судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив: 1) перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договір купівлі-продажу № 1814 від 22.12.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П., за умовами якого ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресом: АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності квартиру, розташовану за адресом: АДРЕСА_1 .

Як захід забезпечення позову було застосовано арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зауважує, що арешт полягає в накладенні заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном. Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 19.02.2021).

У контексті наведеного, арешт на майно за своєю правовою природою накладає більший тягар на юридичного власника майна, що передбачає більший об`єм обмежень правомочностей власника щодо відповідного майна. Відтак, при вирішенні питання щодо застосування зустрічного забезпечення, вказані обставини мають враховуватися судом при встановленні гарантій відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для застосування заходів зустрічного забезпечення саме з цих підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги, що «до заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 надала докази того, що: 1) має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання на території України; 2) володіє майном, що підтверджено інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 3) у матеріалах справи відсутні докази того, що майновий стан позивачки може унеможливити відшкодування збитків, які можуть бути спричинені подання позову у справі. Тобто в рамках справи відсутні умови, за яких суд має обов`язком застосувати зустрічне забезпечення», то колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі сам представник скаржника зазначає, що «на даний час ОСОБА_1 не володіє такою значною сумою коштів, щоб внести їх на депозитний рахунок». Тобто спростовує свою ж позицію щодо «у матеріалах справи відсутні докази того, що майновий стан позивачки може унеможливити відшкодування збитків, які можуть бути спричинені поданням позову у справі».

Крім того, скаржник не просить зменшити розмір зустрічного забезпечення, а просить скасувати його взагалі.

Апеляційний суд додатково вказує, що, оцінюючи характер спірних правовідносин та необхідність зустрічного забезпечення позову, суд першої інстанції, під час вирішення питання про застосування зустрічного забезпечення, реалізував власні дискреційні повноваження та право суду щодо застосування зустрічного забезпечення у цій справі.

Колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення «балансу та рівності сторін», існуючого status quo між сторонами до вирішення судом цієї справи по суті спору, ураховуючи фактичні обставини та докази надані скаржником на підтвердження його доводів, колегія суддів погоджується, що є підстави для застосування заходів зустрічного забезпечення у цій справі.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення необхідно змінити в частині мотивування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року в частині зустрічного забезпечення змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда