Дата документу 08.07.2025 Справа № 334/1990/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1990/24
Провадження №22-з/807/83/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Вектор Плюс» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року в провадження Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що необхідність звернення до суду виникла у зв`язку з тим, що відповідач навмисно протягом тривалого часу не виконує рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2012 року, яким з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Сведбанк, стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 514338 грн. 82 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього 516158 (п`ятсот шістнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 82 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Вектор Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Цимбалюк Михайла Григоровича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з питання розподілу судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та прийняти рішення про стягнення на свою користь витрат на правничу допомогу у розмірі 27000,00 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Вектор Плюс» залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року у цій справі залишено без змін. Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2025 року у цій справі скасовано. Ухвалено нову постанову. Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Цимбалюк Михайла Григоровича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з питання розподілу судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

22 травня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича подав до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі, яку обґрунтовує тим, що оскільки вимоги його апеляційної скарги були задоволені частково, а у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача відмовлено, він має право на відшкодування витрат на правничу допомогу понесену в суді апеляційної інстанції на загальну суму 19500,00 грн.

Розглянувши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаної заяви та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Матеріали справи містять докази повноважень адвоката Цимбалюка М.Г., який представляє інтереси ОСОБА_1 , а саме посвідчення адвоката України № ЗП002141 від 09.04.2019 року; ордер на надання правової допомоги серія АР №1163959, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 18 березня 2024 року.

Про наявність витрат на правничу допомогу зазначено за текстом апеляційної скарги (т.2 а.с.122-126) та за текстом відзиву на апеляційну скаргу (т.2а.с.166-168).

На підтвердження понесених судових витрат під час апеляційного провадження стороною відповідача надано документи, зокрема: договір про надання правової допомоги від 18 жовтня 2024 року; акт наданих АО «Ординат Цимбалюк Скуба» послуг за договором про надання правничої допомоги від 21.05.2024 року на загальну суму 19500,00 грн; тарифи вартості правничої допомоги від 21.05.2025р.

Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, і доводи заяви про зменшення витрат на правничу допомогу з боку позивача у справі в частині недоведеності надання таких послуг є безпідставними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Виходячи зі встановлених обставин та норм процесуального законодавства, колегія суддів доходить до переконання, що надані стороною відповідача докази про понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є достатніми, допустимими і достовірними, між тим розмір таких витрат, який підлягає стягненню з позивача слід зменшити до 2 000,00 грн., зважуючи на категорію справи, зміст наданих послуг, участь представника відповідача в одному судовому засіданні, кількість складених процесуальних документів у справі, а також той факт, що апеляційна скарга заявника була задоволена частково.

Керуючись ст.ст. 133,137,270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат задовольнити частково та ухвалити у цій справі додаткову постанову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна додаткова постанова складена 10 липня 2025 року.

Головуючий: С. В. Кухар

Судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков