Справа № 474/677/25
Провадження № 2/474/292/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

17.07.25р. с-ще Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г. під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до ОСОБА_1 по стягнення боргу, -

встановив:

15.07.2025р. Приватне підприємство Виробничо-комерційне підприємство Каро (далі - позивач) звернулося до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), у якому просить стягнути з відповідачки на свою користь 2 000 літрів дизельного пального, що становить 82 400 грн., пеню в сумі 300 760 грн. та відсотки в сумі 47 144 грн. 33 коп.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 22.02.2022р. відповідно до договору позики № 1-22022022 ПП ВКП Каро передало 2 000 літрів дизельного палива ТОВ Україна-ЮГ І в особі директора Згирій Л.М. зі строком повернення до 01.07.2022р. У п. 1.2 договору позики сторони передбачили, що виконання позичальником зобов`язання забезпечується порукою фізичної особи ОСОБА_1 та, що договір поруки оформляється розпискою. Із змісту розписки поручителя від 22.02.2022р. вбачається, що ОСОБА_1 поручається перед ПП ВКП Каро за виконання ТОВ Україна-ЮГ І свого обов`язку та порушення виконання визначеного умовами договору позики.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в справі, доходжу до такого висновку.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України.

З огляду на наведені вище норми законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Під господарською діяльністю у ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Суб`єктний склад правочинів, укладених для забезпечення виконання основного господарського зобов`язання, не впливає на визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) та від 19.03.2019р. у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

За результатами розгляду касаційної скарги на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області, якою закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі за позовом поданим у січні 2020р. ТОВ Агроскоп Інтернешнл (Агрі Україна) до Особа 1, Особа 2 про стягнення грошових коштів, як до осіб, які на підставі договорів поруки зобов`язалися перед позивачем солідарно з боржником ТОВ Нива 2014 нести відповідальність за своєчасне виконання останнім у повному обсязі грошових зобов`язань перед ТОВ Агроскоп Інтернешнл (ТОВ Агрі Україна), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду, Верховний Суд 04.09.2023р. виніс постанову, у якій касаційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - залишив без змін. Мотивуючи постанову Верховний Суд зазначив, що обома сторонами забезпеченого порукою основного господарського зобов`язання яке виникло з договору купівлі-продажу технологічних наборів є юридичні особи: ТОВ Агроскоп Інтернешнл (ТОВ Агрі Україна), ТОВ Нива 2014. Таким чином ця справа про солідарне стягнення з фізичних осіб - поручителів на користь кредитора заборгованості боржника за основним господарським зобов`язанням належить до компетенції судів господарської юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

В додатки до позовної заяви позивачем надано договір № 1-22022022 про надання позики від 22.02.2022р. між ПП ВКП Каро в особі директора ОСОБА_2 та ТОВ Україна-Юг І в особі директора Згирій Л.М., предметом якого є те, що позикодавець надає позичальнику дизельне паливо в кількості 2 000 літрів, а позичальник зобов`язується повернути дизельне пальне в кількості 2 000 літрів, в порядку та на умовах передбачених договором, у строк до 01.08.2022р. Виконання позичальником зобов`язань за даним договором забезпечується порукою фізичної особи ОСОБА_1 , договір поруки оформлюється розпискою.

Також надано розписку поручителя від 22.02.2022р., у якій ОСОБА_1 поручилася за виконання ТОВ Україна-Юг І обов`язку щодо повернення дизельного пального отриманого від ПП ВКП Каро в кількості 2 000 літрів.

Отже сторонами забезпеченого порукою фізичної особи основного господарського зобов`язання, яке виникло з договору № 1-22022022 про надання позики від 22.02.2022р., є юридичні особи: ПП ВКП Каро та ТОВ Україна-Юг І.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин, у відкриті провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 259-263 ЦПК України, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до ОСОБА_1 по стягнення боргу.

Роз`яснити позивачеві про право на звернення до суду за захистом свого порушеного права в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами направити позивачеві.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол