Справа № 465/5132/23
Провадження 2/465/1235/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01.07.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові цивільну справу № 465/5132/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - сходовою кліткою та коридором у будинку АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовними вимогами які обґрунтовує тим, що вона, позивачка, разом з своїм колишнім чоловіком та сином є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстровані та фактично проживають вона та її чоловік. Відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_3 , тривалого часу, відповідач самочинно вмонтував двоє дверей (між сходовою кліткою на 1-му поверсі та на 2-му поверсі, закрив на замки, чим перегородив доступ до її, позивачки, коридору площею 2,4 м.кв.), дублікату ключів не надав, самовільно зайнявши їх площу. На неодноразові звернення надати доступ, були лише відмови з погрозами. Відносно дій відповідача складався протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП. Крім того, вона зверталася в ЛКП «Вулецьке» із заявою щодо неправомірних дій відповідача, однак листом їй рекомендовано звернутись за захистом своїх прав до суду. Відтак, просить усунути перешкоди у користуванні сходовою кліткою та коридором площею 2, 4 метри квадратних, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності, шляхом демонтування двох самочинно встановлених дверей та привести до попереднього стану з наданням вільного цілодобового доступу.

Відповідно до ухвали суду від 14.09.2024 призначено спрощене судове засідання з розгляду позовних вимог, яке у подальшому ухвалено проводити зі стадії підготовчого судового засідання та у тому числі й виїзного, для безпосереднього огляду та дослідження спірного об`єкта.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з позовними вимогами категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів, які підтверджують позовні вимоги. У відзиві позивач зазначає, що ніколи не перешкоджав у доступі до майна позивачки.

У відповіді на відзив, позивачка не погоджується з письмовими поясненнями, викладеними у відзиві на позовну заяву та просить позов задоволити.

З ініціативи головуючого здійснено виїзне судове засідання за адресою: АДРЕСА_1 за участю учасників судового процесу, тобто за місцем знаходження спірного об`єкта.

В судовому засіданні досліджений оригінал інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , витребуваний з ОКП «БТІ та ЕО».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судовому засіданні позивачка та її представник надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просять позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач та його представник надали аналогічні пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, в задоволенні позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_2 , виданого 14 квітня 2000 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, позивачка є співвласницею квартири АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності.

Дана обставина також підтверджується довідкою №1095, виданою 05.07.2023 директором ЛКП «Вулецьке» Костиком О.І. та витягом з Державного реєстру речових прав №377699341 від 08.05.2024.

Відповідно листа директора ЛКП «Вулецьке» Костика О.І. №1273 від 05.07.2023 та до розпорядження Фракнівської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2019 №171 будинок АДРЕСА_1 списаний з балансового обліку ЛКП та перебуває у власності співвласників квартир.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_3 , відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_5 на праві спільної сумісної власності.

Зі слів позивачки, у неї з відповідачем наявний конфлікт з приводу користування сходовою кліткою та коридором площею 2, 4 метри квадратних, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

За наслідками виїзного судового засідання встановлено, що на сходовій клітці та коридорі на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , а саме на сходовій клітці наявні двері із врізним замком.

Відповідно до листів №4716 від 27.11.2023 та №4968 від 18.12.2023 директора ОКП «БТІ та ЕО», згідно наявних документів, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи, зокрема, сходова клітка знаходиться в спільному користуванні квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 .

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо); неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Спільним майном багатоквартирного будинку в силу Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Як зазначено у пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011, в аспекті конституційного звернення положення пункту другого статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року в справі № 14-рп/2011, за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, а внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Судом достовірно встановлено, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку та неподільним майном, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами, що спірне приміщення не належать співвласникам багатоквартирного будинку та має інший правовий статус, ніж визначено законом для таких приміщень.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у позивачки ключів та можливості користуватися спірною сходовою кліткою.

Зазначений факт не спростований відповідачем, протилежного не доведено.

Крім цього, сам факт заявлення позовних вимог є підтвердженням відповідних обставин та фактів, а також наявність спору про таке.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11, відповідно до яких, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення таких перешкод в судовому порядку.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З встановлених обставин та положень закону вбачається, що сторони є рівними у користуванні спільними приміщеннями і їх використання має відбуватися за спільною згодою власників. Відповідач порушує права позивача своїми діями, які полягають у перешкоджанні доступу до спільної сходової клітки в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №14від 18грудня 2009року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81,89,258-259, 263- 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_7 усунути перешкоди для ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 у користуванні сходовою кліткою у будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу двох самочинно встановлених дверей та привести приміщення до попереднього стану.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 14. 07. 2025 р. об 08 год. 15 хв.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

Суддя В. Кузь