Справа № 367/9691/23
Провадження №2/367/1026/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Андрійченко В.В.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, а саме: визнати автотранспортний засіб марки SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виділити у власність ОСОБА_2 автотранспортний засіб марки SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину автотранспортного засобу марки SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_2 у розмірі 63 243 (шістдесят три тисячі двісті сорок три) 95копійок. Через канцелярію суду 11.03.2024 року позивачем було подано заяву про зміну предмету позову у справі № 367/9691/23. В заяві позивач вказує, що 19 жовтня 2018 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , 1974 року народження у Ірпінському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено актову запис № 625. Після укладання шлюбу дружина залишилась на своєму дошлюбному прізвищі - ОСОБА_3 . Від даного шлюбу спільних дітей в них немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося. 05.03.2024 року їхній шлюб розірвано рішенням суду. За час перебування у зареєстрованому шлюбі вони у 2022 році придбали за спільні кошти подружжя автотранспортний засіб марки SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , який був зареєстрований на відповідачку ОСОБА_2 . Вищевказаний автотранспортний засіб був придбаний у ОСОБА_4 , інтереси якої при укладанні договору представляв він за довіреністю, що була видана 01.12.2022 року ОСОБА_5 на право розпорядження від імені ОСОБА_4 , (посвідченої Серговою О.М., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, що зареєстрована за № 430, а також свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 виданого та зареєстрованого ТСЦ 3244 26.08.2022 року. Спірне авто було зареєстровано на колишню дружину - ОСОБА_2 . Він, під час укладання договору, від імені ОСОБА_4 розпорядився автотранспортним засобом, відповідно зазначеної довіреності та передав кошти ОСОБА_4 за придбання ним з дружиною спірного авто. Відповідач у підготовчому засіданні під час розгляду справи Ірпінським міським судом Київської області зазначила, що без його згоди продала транспортний засіб марки SMART CITY, 2003року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . На сьогоднішній день вище зазначений автомобіль, який був придбаний ними в період перебування у шлюбі за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2023року №6753 був перереєстрований на нового власника громадянина ОСОБА_6 .Відповідно консультаційного висновку наданого ФОП ОСОБА_7 станом на 06.03.2024 року орієнтовна ринкова вартість транспортного засобу марки SMART CITY, 2003року випуску, об`ємом двигуна 698 см.куб., типом палива -бензин, становить: 119000,00грн. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до статті 63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім, речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Крім того, враховуючи, той факт, що автотранспортний засіб є складною неподільною річчю у розумінні ст.183 ЦК України, адже їх неможливо поділити і без втрати їх цільового призначення, вважає, що має право вимагати отримання грошової компенсації від відповідачки. Неподільна річ передається одному із співвласників, який виплачує іншим вартість їх часток, або ця річ продається, а отримана сума розподіляється між співвласниками пропорційно частці кожного з них. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого подружжя та зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостям (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Оскільки, відповідачка 10.10.2023 року під час перебування у шлюбі здійснила продаж спірного автомобіля SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без повідомлення про це його та без отримання його згоди, тому має відшкодувати йому 1/2 частини вартості авто в сумі 59500,00грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку автотранспортного засобу марки SMART CITY, 2003року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_4 у розмірі 59 500,00грн. та стягнути судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1610,40 грн., оплату за надання консультаційного висновку вартості автотранспортного засобу в розмірі 800,00грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 100, 00грн.

Своїм право на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Гліва С.В. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб 19 жовтня 2018 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 625.

Позивач зазначає, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05.03.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно відповіді ТСЦ МВС № 3247 від 31 жовтня 2023 року № 31/10/3247-1112 вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, та їх власників, держателем якого є МВС, автомобіль марки SMART CITY, 2003 року випуску, об`єм двигуна 698 кв. см., перереєстрований з гр. ОСОБА_4 на гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ МВС № 3247 від 02.12.2022 № 3247/2022/3537333. При укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу власницю транспортного засобу гр. ОСОБА_4 , за довіреністю представляв ОСОБА_1 .

Згідно копії довіреності, що була видана 01.12.2022 року ОСОБА_5 на право розпорядження від імені ОСОБА_4 , (посвідченої Серговою О.М., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, що зареєстрована за № 430) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважений вчиняти правочини щодо розпорядження в тому числі відчуження транспортного засобу марки SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що транспортний засіб марки SMART CITY, 2003 року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_4 був проданий відповідачем. Факт продажу вказаного вище автомобіля підтверджено в підготовчому засіданні відповідачем особисто.

Крім того, згідно відповіді ТСЦ МВС № 3247 від 21 лютого 2024 року № 31/10/3247-237 вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС, станом на 20.02.2024, автомобіль марки SMART CITY, 2003 року випуску, об`єм двигуна 698 кв.см., за гр. ОСОБА_2 не зареєстрований. 10.10.2023 вищезазначений транспортний засіб був перереєстрований в ТСЦ МВС №3247 на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2023 № 6753, укладеного в суб`єкті господарювання ТОВ "СТО ОРБІТА" (, місцезнаходження юридичної особи: 08292, Київська область, місто Буча, вул. Депутатська, 1-а) на нового власника гр. ОСОБА_6 .

Позивач стверджує, що продаж спірного автомобіля відповідачем було здійснено без його згоди та відома, та уже після того як між сторонами стояло питання про розірвання шлюбу, оскільки 06 жовтня 2023 року Ірпінським міським судом було відкрито спрощене провадження по справі про розірвання шлюбу.

Твердження відповідача про те, що продаж транспортного засобу було погоджено з позивачем, а отримані кошти були передані батькам відповідачки для повернення боргу за договором позики, укладеним у період шлюбу з метою фінансування ремонту будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який використовувався обома сторонами, не спростовує факту, про те, що спірний автомобіль було здійснено без його згоди та відома позивача, оскільки, відповідачем не надано належних доказів щодо надання згоди позивача на продаж спірного автомобіля, зокрема письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу.

Крім того, подана копія розписки від 05 вересня 2020 року та копія договору позики № 1 від 05 вересня 2020 року, жодного відношення до предмету спору не мають, ніяким чином, не підтверджують факту, що кошти від реалізації спірного автомобіля були використані на потреби сім`ї, зокрема на ремонт житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Згідно поданого позивачем консультаційного висновку, здійсненого ФОП ОСОБА_7 станом на 06.03.2024року орієнтовна ринкова вартість транспортного засобу марки SMART CITY, 2003року випуску, об`ємом двигуна 698 см.куб., типом палива -бензин, становить: 119000,00грн.

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо консультаційного висновку щодо ринкової вартості транспортного засобу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що, оскільки, спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останньому 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до консультаційного висновку, за яким вартість транспортного засобу становить 11900,00грн.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на думку суду, позивач має право на грошову компенсацію частки дійсної вартості транспортного SMART CITY, 2003 року випуску, об`ємом двигуна 698 см.куб., у сумі 59500 грн. 00 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а саме: витрати , пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 18100,00грн.

В матеріалах справи міститься копія додаткової угоди № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.05.2023р від 25.10.2023р., укладеної між адвокатом Глівая Світланою Володимирівною та ОСОБА_1 (клієнт), згідно умов якої сторони між собою визначили, що вартість витраченого адвокатом часу обчислюється із розрахунку 1000,00грн. за годину роботи. Загальна вартість допомоги вважається погодженою та відображається у актах наданих послуг, що підписуються сторонами.

Згідно акту наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 10.05.2023 року від 08.03.2024р. вбачається, що адвокат Глівая Світлана Володимирівна надала ОСОБА_1 наступну професійну правничу допомогу: вивчення документів, що надані для складання позову та звернення до суду, надання консультації -25.10.2023 - 1год вартість 1000,00грн.; підготовка адвокатського запиту до ТСЦ МВС № 3247, щодо зареєстрованого автотранспортного засобу за ОСОБА_2 - 25.10.2023 1год. вартість 1000,00грн; направлення адвокатського запиту до ТСЦ МВС № 3247 (особисто, наручно) - 26.10.2023 - 0,5год. вартість 500,00грн.; отримання відповіді на запит адвоката від ТСЦ МВС №3247 (особисто, наручно) - 31.10.2023 - 0,5год. вартість 500,00грн.; підготовка позовної заяви про визнання майна спільною власністю та поділ спільного майна подружжя - 20.11.2023- 22.11.2023 3год. вартість 3000,00грн.; підготовка заяви про забезпечення позову - 21.11.2023 1год. вартість 1000,00грн.; підготовка клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи - 21.11.2024 1год. вартість 1000,00грн.; підготовка додатків до позовної заяви, заяви про забезпечення позову - 21.11.2023 0,5год, вартість 500,00грн.; відправка документів до Ірпінського міського суду Київської області (особисто, наручно) -22.11.2023 0,5год., вартість 500,00грн.; участь в судовому засіданні (після призначення справи судом до розгляду, підготовче засідання) - 12.02.2024року 1,5год. вартість 1500,00грн.; підготовка адвокатського запиту до ТСЦ МВС №3247, щодо наявності зареєстрованого автотранспортного засобу за ОСОБА_2 - 14.02.2024 -1год., вартість 1000,00грн.; направлення адвокатського запиту до ТСЦ МВС № 3247 (рекомендованим листом з повідомленням) - 14.02.2024 - 0,3 год. вартість 300,00грн.; отримання відповіді на запит адвоката від ТСЦ МВС № 3247 (особисто, наручно) - 21.02.2024 - 0,5год. вартість 500,00грн.; підготовка заяви до ФОП ОСОБА_8 , щодо орієнтовної вартості автотранспортного засобу та відправлення особисто (наручно) - 06.03.2024 0,5год. вартість 500,00грн.; підготовка заяви про зміну предмету позову про визнання майна спільною власністю та поділ спільного майна подружжя - 07.03.2024 2год. вартість 2000,00грн.; відправка заяви про зміну предмету позову поштою відповідачці - 08.03.2024 0,3год. вартість 300,00грн.; участь в судовому засіданні (підготовче засідання) -14.03.2024 року - вартість 1500,00грн., участь в судовому засіданні (розгляд по суті) дата не відома вартість 1500грн. Загальна сума 18100,00грн.

Згідно поданої копії квитанції до прибуткового касового ордера № 25/10 від 25.10.2023р. вбачається, що прийнято від ОСОБА_1 10100,00грн. згідно договору про надання професійної допомоги № б/н від 10.05.2023р.

На думку суду, є підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило, однак враховує, що ОСОБА_1 подано суду підтвердження щодо оплати наданих професійних адвокатських послуг на суму 10100,00грн, надані послуги на суму 8000,00рн. не підтверджено належними доказами, зокрема витрата щодо участі в судовому засіданні 12.02.2024 року, 1,5год. спростовано інформацією в протоколі судового засідання ( о 16:31год розпочато засідання о 16:38год оголошена перерва у засіданні), участь в судовому засіданні 14.03.2024 року та участь в судовому засіданні дата невідома загальна вартість 3000грн. підтверджень не знайшли 14.03.2024 року справа № 367/9691/23 була знята зі складу, розгляд справи відбувся без участі представника позивача, суд вважає заявлену суму компенсації витрат надмірною, тому присуджує її частково у розмірі 10100,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Щодо вимоги позивача про стягнення оплати за надання консультаційного висновку вартості автотранспортного засобу в розмірі 800,00грн.

Згідно умов договору про надання консалтингових послуг № 4-фо-кп від 06.03.2024р., укладеного між ФО ОСОБА_7 (виконавець) та адвокатом Глівая С.В. (замовник) вбачається, що виконавець зобов`язується надати замовнику консалтингові послуги, а замовник прийняти та оплатити їх. Вартість послуг за даним договором становить 800,00 грн. Згідно копії платіжної інструкції Р24АР24АD4945 від 17.03.2024 року вбачається, що кошти в розмірі 800,00грн. перераховані ОСОБА_9 відповідно до умов договору 4-фо-кп від 06.03.2024р.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 1073,60грн. за подання позовної заяви та 536,80грн. за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі ст. 3, 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.13, 15, 367-368, 372 ЦК України, керуючись 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку автотранспортного засобу марки SMART CITY, 2003року випуску, сірого кольору, загального легкового хатчбеку, ідентифікаційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер автотранспортного засобу НОМЕР_4 у розмірі 59 500,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 сплачений судовий збір в розмірі 1073,60грн. за подання позовної заяви та 536,80грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 оплату за надання консультаційного висновку вартості автотранспортного засобу в розмірі 800,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 100, 00грн.

В решті частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза