Справа № 128/5040/24
Провадження № 22-ц/801/1289/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 рокуСправа № 128/5040/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Васильєвої Т. Ю. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

25 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» ( надалі ТОВ «ФК «Процент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 19 листопада 2023 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено в електронному вигляді кредитний договір № 2573-1777-1 , відповідно до якого відповідач отримав 5 000, 00 грн строком на 365 днів, а саме до 18 листопада 2024 року, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3, 5 % від суми кредиту за кожен день користування (1 277, 5% річних).

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та переказав 19 листопада 2023 року відповідачу грошові кошти на платіжну картку, обумовлену в договорі. Натомість відповідач в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 23 грудня 2024 становить 65 875, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн заборгованість за кредитом; 60 875, 00 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 19.11.2023 по 18.11.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3, 5 % за кожен день користування кредитом (1 277, 5 % річних) та графіку платежів. Також зауважував, що приписи ЗУ «Про споживче кредитування», які стосуються обмеження розміру денної процентної ставки, не застосовуються до даного договору, так як він був укладений до набрання чинності цими обмеженнями (до 24.12.2023 року). Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 2573-1777-1 від 19.11.2023 в розмірі 65 875, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн заборгованість за кредитом; 60 875, 00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн та 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності кредитних відносин: Договір від 19.11.2023 року підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, а тому з нього слід стягнути виниклу заборгованість

При вирішенні питання розподілу витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, суд врахував висновки, викладені у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17 та послався на те, що предмет спору є типовим для позивача та не є складним, не потребувало значних витрат часу адвоката, тому обґрунтованість понесених витрат у заявленому обсязі не доведено, відтак суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 3 000 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 21.04.2025 року подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково: стягнути з нього 5 000 грн заборговансоті за тілом кредиту та 18 280 грн заборгованості за процентами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не зважив на те, що розмір процентів є необґрунтовано завищеним, непропорційним отриманій в позику сумі, не врахував висновки, викладені в постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 та не зменшив розмір нарахованих процентів. Зазначає, що ЗУ «Про споживче кредитування» було обмежено розмір денної процентної ставки до 1 %, а тому він повинен повернути позивачеві 5 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 18 250 грн заборговансоті за процентами ( 5 000/100 х 365).

05 червня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «Процент» подало відзив на апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Наголошує, що рішення є законним, обґрунтованим, суд вірно застосував норми матеріального права. Які регулюють дані правовідносини, приписи ЗУ «Про споживче кредитування», якими обмежено розмір денної процентної ставки, не поширюються на договір, укладений з ОСОБА_1 , оскільки він укладений до набрання чинності відповідними змінами.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 19.11.2023 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2573-1777-1, який підписано відповідачем шляхом накладання електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, за умовамивідповідач отримав в кредит 5 000 грн зі сплатою 3,5 % в день, терміном на 365 днів (до 18.11.2024 року) (а.с. 17 - 18).

Одночасно позивачем за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора підписано інформаційне повідомлення, а також Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором № 2573-1777-1 від 19.11.2023 (Додаток 1 до Договору), відповідно до якої сторони погодили Суму платежу за розрахунковий період 68 875, 00 грн; проценти за користування кредитом 63 875, 00 грн; річна процентна ставка 1 277, 50 %; загальна вартість кредиту 68 875, 00 грн (а. с. 19, 20).

Відповідно до квитанції про перерахування коштів за договором № 2573-1777-1 від 19.11.2023 на умовах фінансового кредиту, ТОВ «ФК «Процент» перерахувало 5 000, 00 грн на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 (а. с. 21).

Згідно детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за договором № 2573-1777-1 від 19.11.2023, розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 18.12.2024 становить 65 875, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 60 875, 00 грн прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору за встановленою договором відсотковою ставкою в 1 277, 50 % річних (а.с. 22 - 24).

Згідно інформації АТ КБ Приватбанк від 25.02.2025, наданої на запит суду, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 за період 19.11.2023 по 24.11.2023, та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_4 . З виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період 19.11.2023 по 24.11.2023 вбачається рух коштів по картковому рахунку відповідача, в тому числі надходження 5 000, 00 грн 19.11.2023 на картковий рахунок (а. с. 72 - 73).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Наявність кредитних відносин, отримання відповідачем 5 000 грн сторонами не заперечується та не оскаржується. Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення процентів.

Оскаржуючи рішення в частині стягнення процентів, Відповідач посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

Однак апеляційний суд зауважує, що обставини, які були предметом розгляду справи Великою Палатою, є нерелевантними до даної справи, з огляду на таке: у зазначеній постанові Велика Палата розглядала питання можливості зменшення розміру як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Натомість в справі що розглядається позивач порушує питання стягнення процентів, що обумовлені договором (стаття 1048 ЦК), а не процентів, передбачених статтею 625 ЦК України як міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Отже, в розглядуваній справі право суду зменшити розмір неустойки (частина 3 статті 551 ЦК України) є незастосовним, суд першої інстанції припустився помилки, а доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції приписів ЗУ «Про споживче кредитування, якими було обмежено розмір денної процентної ставки.

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено проценту ставку за користування грошовими коштами у розмірі 3,5 % щоденно. Позивач наполягає, що саме такий розмір процентної ставки повинен застосовуватися за весь період нарахування процентів, оскільки приписи ЗУ «Про споживче кредитування», якими обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, до кредитного договору, який укладений до набрання чинності цих змін і який не переукладався, не застосовуються.

Суд констатує, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Відповідно до частини 5 статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023).

Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023 року.

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.

При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Тому суд відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 3,5 % за весь період нарахування заборгованості. Разом з тим апеляційний суд зазначає, що невірною є і позиція відповідача, який стверджує про необхідність застосувати до всього періоду кредитування розмір денної процентної ставки 1 %, оскільки, як уже зазначалося вище, законодавцем було передбачено поетапне введення обмежень максимального розміру процентної ставки.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для визначення розміру заборгованості за процентами за кредитним договором № 2573-1777-1 від 19.11.2023 року з 19 листопада 2023 року до 23 грудня 2023 року слід застосовувати процентну ставку 3,5 % (яка обумовлено договором), з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року 2,5%, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 1,5%, з 20 серпня 2024 року по 18 листопада 2024 року (строк, на який видавався кредит) 1 %.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом мають нараховуватися наступним чином:

19 листопада 2023 року (дати укладення договору) до 23 грудня 2023 року процентна ставка 3,5 % (35 днів);

з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року 2,5% (119 днів)

з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 1,5% (120 днів)

з 20 серпня 2024 року по 18 листопада 2024 року (строк, на який видавався кредит) 1 % (91 день).

Отже, заборгованість за процентами становить за період:

з19 листопада 2023 року (дати укладення договору) до 23 грудня 2023 року 6 125 грн (5 000 х 3,5% х 35 днів);

з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року 14 875 ( 5 000 х 2,5% х 119 днів);

з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 9 000 грн ( 5 000 х 1,5% х 120 днів)

з 20 серпня 2024 року по 18 листопада 2024 року (строк, на який видавався кредит) 4 550 грн ( 5 000 х 1 % х 91 день).

Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами складає 34 550 гривень ( 6 125 + 14875 + 9 000+ 4 550).

Відповідач 12.01.2024 року сплатив в погашення заборгованості за процентами 3 000 гривень, відтак загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 2573-1777-1 від 19.11.2023 року становить 36 550 грн (5 000 грн тіло кредиту + 34 550 грн проценти нараховані 3 000 грн процент сплачені) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував зміни, внесені до ЗУ «Про споживче кредитування щодо максимального розміру денної процентної ставки, а тому рішення в частині стягнення процентів підлягає скасуванню з постановленням нового: про часткове задоволення цієї вимоги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором є таким, що постановлене з помилковим застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року підлягає скасуванню в частині стягнення процентів за кредитним договором з постановленням нового: про часткове задоволення цієї позовної вимоги з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач поніс такі витрати: 2 422, 40 грн по сплаті судового збору за подання позову (а. с. 45), суд першої інстанції зменшив розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та визначив їх розмір 3 000 грн (в цій частині рішення не оскаржується позивачем). Отже, для цілей розподілу судових витрат слід брати судові витрати позивача в розмірі 5 422,40 грн ( 2 422.40 + 3 000 ).

Відповідач сплатив при поданні апеляційної скарги 4 542 грн судового збору (а. с. 100).

Ціна позову становить 65 875 грн, до задоволення підлягає 36 550 грн, що становить 55,48 %.

З огляду на принцип пропорційності (частина 1, 2 статті 141 ЦПК України), з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 008, 35 грн ( 5 422,40 грн х 55,48 %).

Відповідно з позивача на користь відповідача слід стягнути 2 022,10 грн ( 4 542 х 44,52%).

З огляду на приписи частини 10 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 986,25 грн ( 3008,35 2 022,10).

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 60 875 гривень та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 34 550 ( тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень заборгованості за процентами за кредитним договором № 2573-1777-1 від 19 листопада 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 986, 25 (дев`ятсот вісімдесят шість гривень 25 к.)гривень понесених судових витрат.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 5 000 гривень заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 2573-1777-1 від 19 листопада 2023 року, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, буд. 48, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ: 03124.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 11 липня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало