Справа №: 398/6186/24
провадження №: 2/398/746/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" липня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Через систему «Електронний суд» ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №08.06.2024-100002446 від 08.06.2024 року в розмірі 19 920,00 грн. та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №08.06.2024-100002446, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 6 000,00 грн, зі сплатою 1,5% в день, з кінцевою датою повернення кредиту до 09.10.2024 року. Відповідач порушила умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на дату подання позовної заяви виникла заборгованість в розмірі 19 920,00 грн, з яких: 6 000,00 грн заборгованість за кредитом; 9 300,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 000,00 грн заборгованість за неустойкою, 1 620,00 грн заборгованість за комісією.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гулим А.В. подано відзив, в якому він просив в задоволені позовної заяви відмовити повністю. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач не укладала кредитний договір №08.06.2024-100002446 від 08.06.2024 року, в матеріалах справи не додано, будь-яких документів, які б могли б підтвердити факт отримання відповідачем кредитних коштів за вказаним кредитним договором. Окрім того, відповідач зверталася із заявою від 10.07.2024 року до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, в якій зазначила, що їй зателефонував невідомий номер та представилися, що це «Швидко гроші» та повідомили, що на її ім`я відкрито кредит у розмірі 7 710,00 грн. Також додали, якщо заявниця не буде виплачувати кредит, то будуть нараховуватись додаткові відсотки. Свої особисті дані відповідач нікому не повідомляла та виплачувати даний кредит не буде. В заявці Кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії), як основний фінансовий номер зазначений (номер підписаний як Грушовий), тоді як відповідач має та користується лише одним номером . Також в графі «Контактні телефони позичальника», окрім вищезазначеного номеру також ще зазначені номери НОМЕР_1 (номер підписаний як ОСОБА_2 ) та в графі «Інформація про місце роботи позичальника» - (номер підписаний як ОСОБА_3 ). Дані особи та номери телефонів відповідачу невідомі. Також в квитанції за сплату №419877442 від 08.06.2024 року та вище зазначених документах зазначається картковий рахунок НОМЕР_2 (Monobank АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»), але відповідач не має жодних відкритих рахунків Monobank в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», також не знає кому може належати даний рахунок. Доказів на підтвердження того, що зазначена сума кредиту була отримана чи перерахована відповідачу, матеріали справи не містять. Квитанція №419877442 від 08.06.2024 року та довідка розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №08.06.2024-100002446 від 08.06.2024 року не підтверджують, що вказані кошти були перераховані саме на картку відповідача і що саме ця карта належить ОСОБА_1 .

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що кредитний договір №08.06.2024-100002446 від 08.06.2024 року укладено в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Під час укладення договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, який було направлено на та кредитні кошти перераховано на картку, зазначену відповідачем, що підтверджується відповідними платіжними документами У зв`язку із зазначеним представник позивача просив позов задовольнити.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача у позовній заяві та відповіді на відзив просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у своїх письмових додаткових поясненнях просив розглянути справу без участі відповідача та її представника.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Частини 1, 2 статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема : електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

На підтвердження своїх вимог, позивач надав до суду копію пропозиції укладення кредитного договору (кредитної лінії) оферта від 08.06.2024 року, яка містить загальні умови кредитування, зокрема у розділі 2 викладено порядок укладення електронного кредитного договору.

Зазначеним розділом передбачено, що позичальник ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаним позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Позичальник обирає умови кредитування, кредитодавець направляє позичальнику пропозицію укласти кредитний договір (оферту) та заявку. Позичальник, який прийняв пропозицію, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт), електронним одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаним позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті.

Пропозиція також містить відомості про підписання позичальником пропозиції електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е529», надісланим на номер , що також підтверджується довідкою ТОВ «Смарт-Мобайл» (а. с. 20 23, 72).

Також, позивачем надано копію заявки кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії) від 08.06.2024 року та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії) від 08.06.2024 року, які містить умови кредитування: строк кредитування, сума кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок надання та повернення кредиту тощо. Крім того, додатком до зазначених документів є інформаційне повідомлення, в якому зазначено контакти позичальника: , , . Ці документи містять відмітку про підписання їх позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е529», надісланим на номер (а. с. 23 26).

Крім того, на підтвердження ідентифікації відповідача позивач надав роздруківку, яка містить декілька вкладок, зокрема «Bank ID», в якій зазначено персональні дані відповідача, зокрема її фінансовий номер . Зазначена роздруківка ніким не підписана та її зміст не дає можливості встановити її походження (а. с. 13). Також позивачем надано візуальну форму послідовності дій щодо укладення вищезазначеного кредитного договору, яка містить інформацію про дію, час та дату її вчинення учасниками правочину та складена працівником позивача (а. с. 77).

За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 21.05.2025 року витребувано у відповідача інформацію та належним чином завірені копії документів про порядок та покрокову послідовність дій сторін кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії) від 08.06.2024 року з моменту звернення позичальника до моменту підписання договору, включаючи інформацію та документи, які містять відомості про ідентифікацію позичальника; надання позичальником паспортних даних (паспорту); зазначення фінансового номеру мобільного телефону, який було використано при укладені кредитного договору; про IP-адресу, з якої подана заява на отримання кредиту; про формування, надсилання позичальнику одноразового ідентифікатора, яким було підписано кредитний договір тощо. Зазначену ухвалу відповідачем отримано через «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку (а. с. 141 142, 144, 153).

Однак позивачем жодних з витребуваних доказів суду не надано, так само як і не надано пояснень щодо неможливості надання суду зазначених доказів.

На підтвердження видачі кредиту позивачем разом з позовною заявою надано копію квитанції за сплату №419877442 від 08.06.2024 року, в якій зазначено: картка платника НОМЕР_2 ; призначення платежу зарахування 6 000,00 грн на картку НОМЕР_2 . Одержувачем за цією квитанцією є ТОВ «Споживчий центр» (а. с. 15).

В подальшому, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 08.04.2025 року витребувано в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо належності картки № НОМЕР_3 відповідачу та інформацію щодо зарахування грошових коштів на картку № НОМЕР_3 в сумі 6 000,00 грн (а. с. 108).

На виконання зазначеної ухвали суду АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило, що картки № НОМЕР_3 не належить відповідачу та відповідно підтвердити інформацію щодо зарахування коштів банк не може (а. с. 116).

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Електронний цифровий підпис це ключовий засіб підтвердження особи і волевиявлення у електронних договорах. Простої згадки про його використання у договорі недостатньо для підтвердження дійсності підпису, оскільки не встановлюється, хто саме і коли його проставив. Для юридичної сили потрібно документально зафіксувати факт підписання, час, а також спосіб аутентифікації, наприклад, використання одноразового ідентифікатора. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора.

Такі правові висновки викладно у постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 та від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині ідентифікації відповідача, укладення договору та отримання коштів відповідачем, позивач посилався на роздруківку, яка містить декілька вкладок, зокрема «Bank ID», в якій зазначено персональні дані відповідача, зокрема її фінансовий номер . Однак, для укладення кредитного договору позивач надіслав одноразовий ідентифікатор «Е529» на номер , а не . При цьому, за інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» картка № НОМЕР_3 , на яку були перераховані кредитні кошти, не належить відповідачу.

Крім того, позивачем не надано інформацію та належним чином завірені копії документів про порядок та покрокову послідовність дій сторін кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії) від 08.06.2024 року з моменту звернення позичальника до моменту підписання договору, включаючи інформацію та документи, які містять відомості про ідентифікацію позичальника; надання позичальником паспортних даних (паспорту); зазначення фінансового номеру мобільного телефону, який було використано при укладені кредитного договору; про IP-адресу, з якої подана заява на отримання кредиту; про формування, надсилання позичальнику одноразового ідентифікатора, яким було підписано кредитний договір тощо, які були витребувані ухвалою суду.

В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з кредитним договором.

Більш того, представником відповідача надано інформацію у вигляді роздруківок з мобільного додатку «Getcontact», з якої вбачається, що мобільними номерами та , які вказані позивачем як контактні номери відповідача, користуються інші фізичні особи (а. с. 169 зворотній бік, 169). Також, на виконання ухвали суду від 21.05.2025 року Олександрійським РВП ГУНП в Кіровоградські області надано матеріали перевірки за заявою відповідача, з яких вбачається, що відповідач 08.07.2024 року зверталася із заявою до поліції у зв`язку з тим, що до неї зателефонували та вимагали сплатити грошові кошти за кредитом, який вона не отримувала.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору №08.06.2024-100002446 (кредитної лінії) від 08.06.2024 року саме з відповідачем, отримання та користування відповідачем кредитними коштами в розмірі 6 000,00 грн та відповідно обов`язку відповідача повернути зазначений кредит та сплатити відсотки за користування ним, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Надаючи відзив на позовну заяву, представник відповідача подав заяву про розподіл судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн та зазначив, що докази про такі витрати будуть надані відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ст. 246 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, зазначивши дату, час і місце його проведення та встановивши строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 08 год 30 хв 25 липня 2025 року в приміщенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Г.Сокальського, 76.

Встановити відповідачу ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14 липня 2025 року.

Суддя О.В.Авраменко