Єдиний унікальний номер: 704/911/25
У Х В А Л А

09 липня 2025 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі: головуючої судді Москаленко І.В., за участю секретаря Рябошапки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тальному подання старшого державного виконавця Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Київ)

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Київ)Мілевська Н.А. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно боржника ОСОБА_1 .

В судове засідання старший державний виконавець Мілевська Н.А. не з`явилася, подала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, заявленні в поданні вимоги підтримала повністю і просить їх задовольнити

Оголосивши письмову заяву старшого державного виконавця Мілевської Н.А., вивчивши матеріали подання та надані докази, суд приходить до такого висновку.

Так, судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження від 05.05.2025 року №77982528 з примусового виконання рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 06.11.2023 року, а саме виконавчий лист №690/443/14-к від 28.03.2025 про стягнення з ПП ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Черкаській області завданих державі збитків в розмірі 2418353,00 грн. відкрите за заявою Головного управління ДПС у Черкаській області від 24.04.2025 року.

За даним виконавчим провадженням боржником є ОСОБА_1 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

05.05. 2025 року старшим державним виконавцем Н. Мілевською надіслано виклик щодо явки до державного виконавця 22.05.2025 року для надання пояснень щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про його сплату.

Згідно трекінгу Укрпошти даний виклик вручений ОСОБА_1 08.05.2025 року.

З метою виконання вищенаведеного виконавчого документа, проведено ряд заходів примусового виконання, передбачених Законом України Про виконавче провадження та проведено перевірку майнового стану боржника.

Згідно інформації наданої на запити, за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності рухоме майно: марка: SCHWARZMULLER, модель: РА-2Е, категорія: ПРИЧІП, колір: СИНІЙ, рік виробництва: 1994; марка: КАМАЗ, модель: 5320, категорія: ВАНТАЖНИЙ, колір: ЗЕЛЕНИЙ, рік виробництва: 1984; марка: SCHROEDER, модель: WIESMOOR, категорія: НАПІВПРИЧІП, колір: ЧЕРВОНИЙ, рік виробництва: 1989; марка: КАМАЗ, модель: 5320, категорія: ВАНТАЖНИИ, колір: СИНІЙ, рік виробництва: 1985; марка: ГКБ, модель: 8350,категорія:ПРИЧІП, колір: ЗЕЛЕНИИ, рік виробництва: 1983; марка: ГКБ, модель: 8350ПЕ, категорія: ПРИЧІП, колір: ЗЕЛЕНИИ, рік виробництва: 1988.

Також зареєстровано нерухоме майно: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; комплекс нежитлових будівель, опис: автогараж, контрольно-пропускний пункт , навіс , електрична щитова , автозаправка, вбиральня , склад масел , душова , склад, навіс, вимощення, башта Рожновського, огорожа, ворота з хвірткою, RRP-4HLG379P0 ворота; земельна ділянка Кадастровий номер: :01:001:0138, Площа (га): 2.4402, Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - Адреса: Черкаська обл., Тальнівський р.,с/рада. Романівська; земельна ділянка Кадастровий номер: :02:001:2634 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

07.05.2025 року винесено постанову про арешт майна боржника, а також внесені обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

07.05.2025 року винесено постанову про арешт коштів боржника

19.05.2025 року винесено постанову про розшук рухомого майна боржника

На підставі отриманої інформації з ДФС про наявність у боржника рахунків: постановою від 07.05.2025 року було накладено арешт на кошти, що містяться рахунках боржника. Однак коштів на рахунку боржника не достатньо для погашення заборгованості.

Згідно відповіді на запит, наданої УПФУ боржник отримує пенсію в розмірі 6254,93 грн.

Як зазначено в поданні старшим державним виконавцем, боржник ОСОБА_1 з`явився на виклик виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду та повідомив, що не має коштів для сплати заборгованості.

Державний виконавець вказує, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду, не вживає будь-яких заходів на його виконання тощо...

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон №3857-ХІІ) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини першої статті 6 Закону №3857-ХІІ визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В силу статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вільне пересування і вибір місця проживання є невід`ємною складовою загальної свободи особи. Водночас це право особи не є абсолютним, оскільки свобода пересування та вільний вибір місця проживання можуть бути обмежені законом.

Такі обмеження можуть бути покладені на боржника, який ухиляється від виконання судового рішення чи рішення іншого органу (посадової особи), що підлягають виконанню у примусовому порядку. При цьому ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Відтак ухилення боржника від виконання рішення є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Водночас, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.

В рамках виконавчого провадження №77982528 старший державний виконавець вчинила ряд виконавчих дій.

Водночас у матеріалах виконавчого провадження відсутні достатні та об`єктивні докази про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Державний виконавець не довела цієї обставини, внаслідок чого у суду відсутні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, пункт 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (пункт 46)..

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб кредиторів (пункт 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, вбачається невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_1 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Законом №3857-ХІІ встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду та навмисно не виконує його, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого подання.

Керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалював судове рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: І. В. Москаленко