Єдиний унікальний номер 341/855/25
Номер провадження 2/341/530/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 липня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

УСТАНОВИВ

Представник Пархомчук С. В. в інтересах ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29.02.2020 № 115649 у розмірі 17430,0 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором від 29.02.2020 № 115649, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 17430,0 грн, з яких: заборгованість за кредитом становить 3500,0 грн, заборгованість за процентами 13930,0 грн.

Ухвалою суду від 13.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Судове засідання призначено на 10.07.2025.

18.06.2025 представник позивача надіслав до суду заяву, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,0 грн. Розгляд цієї заяви просив здійснювати за його відсутності.

У судове засідання 10.07.2025 сторони не з`явились, хоча повідомлені про розгляд справи належним чином.

Представник позивача у позові не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в установленому законом порядку. Судову повістку-повідомлення надіслано на офіційну зареєстровану адресу відповідача, яку він отримав 24.06.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день вручення судової повістки під розписку.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки відповідач вважається повідомленим належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав, а представниця позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

29.02.2020 між ТзОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 115649 (далі Договір) (а. с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1 Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500,0 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.2 кредит надасться строком на 18 днів, тобто до 17.03.2020. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором.

За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована (п. 1.3 Договору).

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.4 Договору).

Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п. 1.5 Договору).

Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/ (п. 1.6 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений Договором.

Згідно з п. 2.3 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.4.2 Договору Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому Договором.

Всі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються шляхом підписання сторонами додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог закону України «про електронну комерцію» (п. 5.2 Договору).

Цей договір підписаний від імені ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL7506.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту від 29.02.2020 № 115649 зазначено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: строк, на який надано кредит, кількість днів 18; сума кредиту 3500,0 грн; фіксована процентна ставка за день 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом 1260,0 грн; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) 5%; всього 4760,0 грн. Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту від 29.02.2020 № 115649 підписаний від імені ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL7506 (а. с. 11).

28.10.2021 між ТзОВ «Займер» (далі Клієнт) та ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»» (далі Фактор) укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 (а. с. 24-27).

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу на умовах, визначених цим договором, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 28.10.2021 № 01-28/10/2021 ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за укладеним Договором від 29.02.2020 № 115649, відповідно до якого: сума виданого кредиту 3500,0 грн; залишок за тілом кредиту 3500,0 грн; залишок за відсотками 13930,0 грн; загальна сума заборгованості 17430,0 грн; дата закінчення договору 17.03.2020 (а. с. 15).

Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 115649 29.02.2020 боржнику, яким є ОСОБА_1 , надано кредит відповідно до кредитного договору від 29.02.2020 № 115649. Заборгованість перед ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором від 29.02.2020 № 115649 станом на 13.01.2025 (включно) складає 17430,0 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3500,0 грн; прострочена заборгованість за процентами 13930,0 грн. Станом на 13.01.2025 ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» повідомляє, що заборгованість за кредитним договором від 29.02.2020 № 115649 не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало (а. с. 14).

ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»» надіслав відповідачу вимогу від 13.01.2025 про виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якої заборгованість на дату відступлення склала 17430,0 грн, а саме: заборгованість за сумою кредиту 3500,0 грн; за відсотками 13930,0 грн. Відповідно до умов кредитного Договору кінцевий строк погашення кредиту 17.03.2020, проте всупереч його умовам, заборгованість не погашена (а. с. 19).

Дані щодо виконання боржником вказаної вимоги відсутні.

Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, у Договорі містяться конкретні умови використання коштів, з якими відповідач ОСОБА_1 ознайомився і які прийняв шляхом підписання відповідного Договору.

Отже, суд установив, що відповідач був ознайомлений з указаними у вищевказаному Договорі умовами користування кредитними коштами і на них погодився.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 514 ЦК України установлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, право вимоги за Договором від ТзОВ «Займер» перейшло до ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на підставі договору факторингу від 28.10.2021 № 01-28/10/2021.

Позивач довів надання відповідачу кредиту у розмірі 3500,0 грн, право вимоги про стягнення якого до нього перейшло за договором факторингу від ТзОВ «ЗАЙМЕР».

Отже, позов у цій частині є обґрунтованим.

Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 викладено наступні правові позиції, які суд враховує під час розгляду цієї справи.

Сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Тобто, твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (п. 117).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У межах розгляду цієї справи суд установив, що погодженими умовами Договору від 29.02.2020 чітко установлено строк дії Договору 18 днів і процентну ставку на рівні 2% на день (70 грн на день) за користування кредитом. Загальний розмір процентів, який зобов`язаний сплатити позичальник становить 1260,0 грн (18*3500,0*2%).

Заявляючи до стягнення у межах цієї справи заборгованість за Договором саме зі сплати процентів у розмірі 13930,0 грн, позивач не надав розрахунку періоду, за який нараховано такі проценти.

При цьому суд установив, що, фактично, заявлена до стягнення заборгованість зі сплати процентів є нарахованими процентами за користування тілом кредиту у розмірі 3500,0 грн за 199 днів (13930,0 грн / 70 грн), тоді як строк дії Договору 18 днів.

У позові позивач не обґрунтовує з покликанням на норми чинного цивільного законодавства чи положення Договору правомірність такого нарахування заборгованості зі сплати процентів протягом 199 днів, тобто наступні 181 дні після закінчення строку дії Договору.

Суд зазначає, що умови Договору не містять положень пролонгації строку дії Договору, відсутні докази такої пролонгації.

Також, умови Договору не містять даних про те, що його сторони передбачили й погодили нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання після 18 днів надання кредиту, що давало б підстави застосовувати статтю 625 ЦК України.

З огляду на викладене, з урахуванням природи процентів за «користування кредитом» та викладеної позиції Верховного Суду, суд у цій справі дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів у розмірі 12670,0 грн, нарахованих за 181 день за ставкою 2% на день після закінчення строку дії Договору, оскільки умови договору не передбачають таке нарахування процентів за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно долучені до позову виписка з особового рахунка за Кредитним договором № 115649 (а. с. 14), витяг з реєстру боржників (а. с. 15), де вказано заборгованість відповідача зі сплати процентів на рівні 13930,0 грн, не є належними доказами обгрунтування такого стягнення.

Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів у розмірі 1260,0 грн, що й було погоджено сторонами Договору.

Доказів сплати зобов`язань за Кредитним договором № 115649 відповідач суду не надав.

Підсумовуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Кредитним договором № 115649 у загальному розмірі 4760,0 грн, з яких: 3500,0 грн тіло кредиту; 1260,0 грн заборгованість зі сплати процентів.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеним між ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С. В., копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акта про отримання правової допомоги від 17.03.2025, відповідно до якого:

1) зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 у рамках кредитного договору від 29.02.2020 № 115649, 1 год 2000,00 грн;

2) складення та подання до суду позовної заяви 2,5 год 5000,00 грн;

3) інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи 1,5 год 3000,00 грн;

4) канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,0 грн.

Загальна вартість за послуги з надання правової допомоги складає 10500,0 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 16.06.2025 № 39418 підтверджується оплата коштів у розмірі 10500,0 грн за правничу допомогу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило.

Отже, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 2867,47 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволено частково.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 661,54 грн (а. с. 7).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Кредитним договором від 29.02.2020 № 115649 у розмірі 4760,0 грн, з яких: заборгованість за кредитом становить 3500,0 грн, заборгованість за процентами 1260,0 грн.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 661,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2867,47 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 липня 2025 року.

Учасники:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», місцезнаходження за адресою: м. Київ, Кирилівська, 82, офіс 7, ;

відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ