Номер провадження: 22-ц/813/5081/25
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦЕНТРАЛЬНА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА «СЕЛИДІВСЬКА» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року, повний текст якої складено 20 березня 2025 року та постановлену під головуванням судді Малиновського О.М., про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦЕНТРАЛЬНА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА «СЕЛИДІВСЬКА» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію,

встановив:

07.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (далі ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА») про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року від ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» було витребувано докази (а.с.155).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.03.2025 року стягнуто з керівника ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» ОСОБА_2 штраф у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028,00 грн.

Крім того, зобов`язано повторно керівника ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» Фенюка С.М. виконати ухвалу суду від 17.12.2024 року (а.с.160).

В апеляційній скарзі ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 20.03.2025 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.162-165).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.195-197).

При цьому, колегією суддів враховано, що директор ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» надав суду про розгляд справи в його відсутність (а.с.198, 200).

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про вжиття у відношенні керівника ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» Фенюка С.М. заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 3 028,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не була виконана ухвала про витребування доказів (а.с.160).

Колегія суддів погоджується з такими висновками судці, з огляду на наступні обставини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 і 8 ст.84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

У пункті 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України зазначено, що одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Відповідно до ч.1 ст.148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом або неподання таких доказів без поважних причин.

Згідно матеріалів справи, 06.11.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про витребування доказів від відповідача (а.с.69-78).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року клопотання позивача було задоволено та витребувано від ТОВ ««ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» наступні докази:

відомості з розрахунку середньоденного заробітку ОСОБА_1 на час її звільнення;

відомості про невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_1 на час її звільнення;

відомості про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні;

копію колективного договору ТОВ «ЦЗФ «СЕЛИДІВСЬКА» з трудовим колективом (а.с.97).

Зазначена ухвала отримана відповідачем та його представником в Електронному суді 19.12.2024 року (а.с.99-100).

У зв`язку з частковим виконанням ухвали суду від 17.12.2024 року, судом першої інстанції зазначена ухвала 28.02.2025 року була повторно направлена на адресу відповідача, із роз`ясненням наслідків, встановлених ч. 8 ст. 184 та ч. 2 ст. 148 ЦПК України (а.с.156,156-зворот).

Разом з тим, станом на 20.03.2025 року дату прийняття оскаржуваної ухвали, відповідачем апелянтом у справі, ухвалу суду про витребування доказів виконано у повному обсязі не було.

Про причини неможливості виконання ухвали про витребування доказів, відповідачем також не було повідомлено суду першої інстанції, враховуючи те, що деякі витребувані документи були надані суду, але деякі для ухвалення законного і обґрунтованого рішення, які були витребувані судом, надані не були.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не в повному обсязі виконав ухвалу суду про витребування доказів та після повторного отримання копії ухвали суду від 17.12.2024 року, не повідомив суд про причини неможливості виконання вказаної ухвали суду, суд першої інстанції, з врахуванням ч. 1 ст. 148 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про застосування до відповідача заходів процесуального примусу та стягнув з відповідача на користь держави штраф у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 6 ст. 148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, щодо якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо виконання відповідачем ухвали суду від 17.12.2024 року або про причини щодо неможливості її виконання.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо неможливості надання суду доказів, що визначені в ухвалі суду від 17.12.2024 року, у зв`язку із фактичною окупацією РФ міста Селидове, Покровського району, Донецької області, починаючи з вересня 2024 року, що є загальновідомим фактом, не заслуговують на увагу, оскільки, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали (ч. 7 ст. 84 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенція зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦЕНТРАЛЬНА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА «СЕЛИДІВСЬКА» задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький