Справа № 346/1055/23
Провадження № 2/346/76/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що її батьку ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на вказане майно. З метою оформлення спадщини представник позивача звернувся до державного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на зазначене майно зареєстровано за померлим ОСОБА_2 , однак, прибудова літера А 1 , площею 48,8 кв. м. побудована спадкодавцем без дозвільних документів. Тому позивач просить визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

29.09.2023 року представник Державної інспекції архітектури та містобудування Осадько А.С. через систему Електронний суд подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами 3, 5, 7 вказаної статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Верховний суд наголошує, що на підставі ч.3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, якщо їй було передано таку ділянку під уже збудоване нерухоме майно та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією (а.с. 141-146).

Позивач в судове засідання не з`явився, 04.06.2025 року подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в його відсутності (а. с. 202 ).

Представник відповідача - Печеніжинської селищної ради в судове засідання не з`явилась, 28.11.2023 року подав до суду письмове клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника вказаної ради, не заперечує проти ухвалення рішення про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно (а.с. 158).

Представник третьої особи Державної інспекції архітектури та містобудування України в судове засідання не з`явилась, 20.11.2023 року через систему Електронний суд ОСОБА_3 подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника, враховуючи подані письмові пояснення ( а.с. 151 ).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.03.1979 року (а.с. 7).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.04.2007 року в№2-621/2007р. визнано за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Вказане рішення як підстава для державної реєстрації вказане у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15810658 від 04.09.2007 року (а.с. 9, 10).

У відповідності до копії заповіту, посвідченого 11.01.2016 року секретарем Печеніжинської селищної ради та зареєстрованого в реєстрі за № 4, ОСОБА_2 заповів: житловий будинок, належний згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2007 року та закріплені за ним земельні ділянки по АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто позивачу; житловий будинок, належний відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2007 року та земельні частки ( паї ), що в смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 130).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківській області (а.с. 8).

З виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №71216 від 17.12.2021 року встановлено, що згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на будинок АДРЕСА_1 , на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.04.2007 року, зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 . Згідно з даними опису майна, вказаний об`єкт складається з: житлового будинку - літера «А», загальною площею 62,0 кв. м., житловою 25,5 кв. м.; прибудови - літера «А1», загальною площею 48,8 кв. м., житловою 22,2 кв. м.; літної кухні - літера «Б»; сараю -літера «В» та «Г»; вбиральні - літера «Д»; навісу - літера «З» та «К»; криниці - «№1»; огорожі - «№2-3»; колодязя інженерних мереж - «№4, 5». Загальна площа житлового будинку літера «А» змінилася з 66,8 кв. м. на 62,0 кв. м., житлова з 38,9 кв. м. на 25,5 кв. м. за рахунок зміни приміщень та перебудови печей. Сарай - літера Б переобладнано під літню кухню. Побудовано навіси - літера «З» та «К», споруджено огорожу - «№2-3» та колодязь інженерних мереж «№4, 5». Дані види робіт відповідно до вимог ст. 100, 152 Житлового кодексу України, постанови КМУ №406 від 17.06.2017 року не належать до будівельних робіт , що потребують документів, які дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Навіс - літера Ж знесений, прибудова літера «А1» площею 48,8 кв. м. побудована без дозвільних документів (а.с. 11).

Згідно з даними копії технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 21.02.2022 року (дата проведення технічної інвентаризації станом на 17.12.2021 року), спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 110,8 кв. м., житловою площею 47,7 кв. м., в тому числі по прибудові - загальна площа 48,8 кв. м., житлова 22,2 кв. м.; рік спорудження/реконструкції вказаного будинку - 1958, стіни дерево, перекриття - дерево, підлога дошки; рік спорудження/реконструкції прибудови 2014 рік, стіни - цегла, перекриття - дерево, підлога ламінат; в експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу літери «А» станом на 30.01.2007 року вказана загальна площа 66,8 кв. м., житлова 38,9 кв. м. (а.с. 12-18).

Відповідно до довідок № 1024, №1025 та №1026, виданих 28.09.2022 року Печеніжинською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 з 04.02.1985 року по день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був зареєстрований в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , та закріплені за житловим будинком земельні ділянки, що в смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області. На момент смерті ОСОБА_2 у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 - син; ОСОБА_6 - невістка; ОСОБА_7 внук. ОСОБА_1 взяв під охорону майно померлого та більше 6 років володіє ним, безперервно і добросовісно здійснював податкові платежі. Заповіт від імені ОСОБА_2 , посвідчений у виконкомі Печеніжинської селищної ради 11.01.2016 року за № 4, не змінювався та не скасовувався (а.с. 19-21).

Згідно з випискою з поземельно-кадастрової книги (порядковий номер 1757 ст. 20 №653), виданої 15.06.2023 року Печеніжинською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, за померлим ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , згідно з рішенням ХІІІ сесії ХХІ скликання вказаної селищної ради від 30.12.1993 року числяться земельні ділянки загальною площею 0,50 га в тому числі: рілля 0,30 га, багаторічні насадження 0,08 га, сінокоси 0,10 га, під будівлями 0,02 га ( а.с. 133 ).

13.09.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті відповідно свого чоловіка та батька ОСОБА_2 ; у вересні 2016 року із аналогічною заявою звернувся також ОСОБА_1 (а. с. 204, 214 зворот ).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45061104, виданого державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Петрук О.Л. 13.09.2016 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 354 за номером у спадковому реєстрі 59490932, спадкодавець ОСОБА_2 (а.с. 214).

У вересні 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до вказаної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка складається з житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , та земельних ділянок площею 0,5561 га, 0,4599 га, що знаходяться в смт. Печеніжин, Коломийського району Івано-Франківської ( а.с. 220 ).

07.09.2022 року державним нотаріусом Третьої Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані з реєстрі за № 548, № 551, №549, №552, №550 та №553, про те, що спадкоємцями майна ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 ( по 1/2 частці ). Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається із житлового будинку АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,4599 га, кадастровий номер :02:004:0538 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в смт. Печеніжин, урочище Верхи , Коломийського району Івано-Франківської області; земельної ділянки площею 0,5561 га, кадастровий номер :02:004:0263 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в смт. Печеніжин, урочище Ліва Осова , Коломийського району Івано-Франківської області. Інформація щодо вказаних земельних ділянок та видачі цих свідоцтв також зазначена у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.245 зворот, 246-248, 250-252, 253 зворот, 254-256, 257 зворот, 259, 261- 263).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої Коломийської державної нотаріальної контори (в.о. державного нотаріуса Першої Коломийської державної нотаріальної контори) Мануляк І.В. від 06.07.2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що згідно з поданими документами право власності на зазначене майно зареєстровано за померлим ОСОБА_2 , однак, прибудова літера А 1 , площею 48,8 кв. м. побудована спадкодавцем без дозвільних документів (а.с. 22 ).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 року в справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію, згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

За загальним правилом ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас у ч. 3 цієї ж статті міститься спеціальне застереження про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не входять до складу спадщини об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Згідно з п. 6, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п .7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування».

Як роз`яснено в п.7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у

разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та

обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

При цьому в постанові від 06.03.2019 року в справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик.

У постанові від 15.04.2020 року в справі №307/3957/14-ц Верховним Судом звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року в справі № 359/9695/17, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 376 та ст. 1218 ЦК, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, оскільки встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.04.2007 року належав житловий будинок АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, загальна площа якого становила 66,8 кв. м. (яка змінилася на 62,0 кв. м. за рахунок зміни призначення приміщень та перебудови печей), який самочинно реконструйовано, а саме без дозвільної документації здійснено добудову загальною площею 48,8 кв. м., житловою 22,2 кв. м., у зв`язку з чим змінилась його загальна та житлова площі з 62,0 кв. м. на 110,8 кв. м. та з 25,5 кв. м. на 47,7 кв. м відповідно. Тобто, внаслідок самочинного будівництва (здійснення прибудови ) вказаний житловий будинок втратив тотожність з тим будинком, право власності на який набув ОСОБА_2 на підставі рішення суду. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції вказаного об`єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня.

При цьому слід зазначити, що суд не повноважний підміняти та виконувати функції, які належать до компетенції органів місцевого самоврядування (узаконення самовільно переобладнаного або самочинно збудованого майна).

Таким чином, в розумінні ст. 376 ЦК України житловий будинок АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом, здійсненим без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, не прийняте в експлуатацію, не зареєстроване за спадкодавцем у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок. Доказів його спорудження на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, позивачем не надано.

Отже, з урахуванням викладених вище норм матеріального права, сталої та сформованої судової практики Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому це самочинне будівництво не може входити до складу спадщини.

Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

На підставі наведеного, ст. ст. 328, 331, 346, 376, 1216-1218 ЦК України, та, керуючись ст. ст. 76, 81, 89, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач:

Печеніжинська селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області, смт. Печеніжин, вул. Незалежності, 15, Коломийського району Івано-Франківської області, 78274, .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог:

Державна інспекція архітектури та містобудування України, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, .

Повний текст рішення складено 17 липня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.