ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7340/25 Справа № 214/3059/22 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Коляди Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №214/3059/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка Дмитра Миколайовича на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Малаховської І.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначає, що 10 лютого 2022 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір №24/2022, за умовами якого вона передала останній вклад (депозит) у сумі 150 000 грн. на строк до 10 березня 2023 року.

Відповідно до пункту 4 договору ОСОБА_2 зобов`язалась сплачувати їй винагороду у вигляді процентів від отриманої суми у розмірі 12,05 % річних . Сплата процентів здійснюється кожного місяця з 12 до 14 числа протягом дії договору.

На виконання пункту 3 договору відповідач видала їй розписку про отримання грошових коштів у сумі 150 000 грн.

Посилалась на частину другу статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» про те, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а також пункт 1 частини третьої статті 47 цього Закону про те, що банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги.

Вважала, що право приймати від фізичних та юридичних осіб вклади (депозити) або надавати інші фінансові послуги, пов`язані із залученням фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення мають право лише банки або інші фінансові установи, діяльність яких регулюється спеціальним законом, які мають статус юридичної особи та отримали ліцензію на здійснення фінансових операцій.

Ураховуючи наведене, просила суд визнати недійсним договір №24/2022 від 10 лютого 2022 року, укладений між нею та ОСОБА_2 , та стягнути з останньої на її користь 150 000 грн. отриманих за недійсним правочином.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення районного суду мотивовано тим, що за своєю правовою природою, спірний договір відповідає договорам позики, укладеним з метою надання в користування грошових коштів зі сплатою процентів, тому не може бути віднесений до депозитних договорів, а відтак, не потребує додержання вимог частин другої, третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та не повинен відповідати вимогам статті 1058 ЦК України.

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 через свого представника адвоката Харченка Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити її вимоги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір №24/2022, укладений 10 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 грн., отриманих за недійсним правочином. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що визначені у спірному договорі положення більш притаманні саме договорам банківського вкладу (депозиту) ніж договорам позики, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 150 000 грн. без визначення конкретного строку їх повернення, а відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу винагороду у вигляді процентів від отриманої грошової суми у розмірі 12,5%. Сторонами також обумовлено продовження строку дії договору без необхідності укладення сторонами додаткової угоди.

Оскільки спірний договір, який по суті є договором банківського вкладу (депозиту), укладено між фізичними особами, відповідач не є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, зокрема, приймати від фізичних та юридичних осіб вклади (депозити), тобто не є суб`єктом наділеним повноваженнями проведення фінансових операцій, укладений між сторонами договір не можна вважати правомірним, тому він підлягає визнанню недійсним.

Не погодившись з таким рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Шевченко А.С. звернувся до Верховного суду з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного суду від 19 травня 2025 року Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом, на подачу відзиву на апеляційну скаргу, не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Харченка Д.М. надійшла заява про відмову від позову, у якій він просить суд: прийняти заяву про відмову від позову та закрити провадження у справі.

Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно ч.ч.1-3 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч.2 ст.256 ЦПК України, позивачу відомі та зрозумілі, що підтверджується заявою представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку, що відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним слід прийняти, рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року визнати нечинним, провадження у справі закрити.

Частинами 1 та 2 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі апеляційної скарги представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Харченко Д.М. сплачено судовий збір в розмірі 2990,88 грн., що підтверджується платіжною інструкцією про сплату № 0.0..1 від 07 березня 2024 року (а.с.80).

На підставі викладеного, судова колегія вважає за необхідне повернути представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Харченко Д.М. 50% судового збору, сплаченого ним при поданні апеляційної скарги, а саме 1495,44 грн.

Керуючись статтями206, 255, 256, 373, 374, 381, ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Харченка Дмитра Миколайовича про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року - визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - закрити.

Повернути представнику ОСОБА_1 адвокату Харченко Дмитру Миколайовичу з Державного бюджету судовий збір у розмірі 1495,44 грн., що є 50% судового збору, сплаченого ним при поданні апеляційної скарги за платіжною інструкцією №0.0..1 від 07 березня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст ухвали складено 16.07.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв