КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8531/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод», про визнання звільненим з роботи, зобов`язання видати трудову книжку, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, невиплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до судуз вказаним вище позовом, в якому просив з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив:

1) визнати припиненими трудові відносини між ним та ДП «Білоцерківський завод «Еталон» з 09 червня 2023 року у зв`язку зі звільненням з посади головного інженера за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України);

2) зобов`язати ДП «Білоцерківський завод «Еталон» видати йому належним чином заповнену трудову книжку з відповідним записом про звільнення за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України;

3) стягнути з ДП «Білоцерківський завод «Еталон» на його користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 01 грудня 2022 року по 09 червня 2023 року у розмірі 98 820 грн, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 108 914,51 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09 червня 2023 року по 06 вересня 2023 року у розмірі 65 880,30 грн, вихідну допомогу у розмірі 49 410 грн з послідуючим вирахуванням податків та зборів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що з 26 травня 1993 року він перебуває в трудових відносинах з ДП «Білоцерківський завод «Еталон» та з 24 квітня 2021 року працював на посаді головного інженера вказаного підприємства. У зв`язку із систематичним порушенням роботодавцем законодавства про працю в частині виплати заробітної плати та вимог з дотримання правил охорони праці, 09 червня 2023 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення із займаної посади за частиною третьою статті 38 КЗпП України із виплатою грошових коштів, яку роботодавець залишив без задоволення. 27 червня 2023 року він повторно звернувся до відповідача із заявою про звільнення, однак ця заява залишилась без відповіді.

Позивач стверджував, що йому не була видана трудова книжка з відповідними записами про звільнення, не виплачена заробітна плата за період роботи з 01 грудня 2022 року по 09 червня 2023 року у розмірі 98 820 грн, грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 108 914,51 грн (205 днів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09 червня 2023 року по 06 вересня 2023 року у розмірі 65 880,30 грн та вихідна допомога у розмірі 49 410 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «Білоцерківський завод «Еталон» з 27 червня 2023 року у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади головного інженера ДП «Білоцерківський завод «Еталон» за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Зобов`язано ТОВ «Машгідропривод» внести належні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України та видати трудову книжку.

Стягнуто з ДП «Білоцерківський завод «Еталон», правонаступником якого є ТОВ «Машгідропривод», на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період роботи з 01 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року у розмірі 24 137,91 грн, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 27 березня 2016 року по 27 червня 2023 рокуу розмірі 130 263,36 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку з 27 червня 2023 року по 06 вересня 2023 року у розмірі 53 153,44 грн, вихідну допомогу у розмірі 49 410 грн та судовий збір в розмірі 2 569,65 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «Машгідропривод»подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення грошових сум з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку для звернення до суду за захистом трудових прав.

Позивач звертався до ДП «Білоцерківський завод «Еталон» з вимогами про звільнення та ним була надана розписка, відповідно до якої він передав свою трудову книжку директору підприємства для отримання запису про звільнення. Вказана розписка містить рукописний напис: «Отримав 09.06.2023» і підпис.

Оскільки нормами чинного законодавства не передбачено негайного розірвання трудового договору на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України, а також те, що в заяві про звільнення від 09 червня 2023 року ОСОБА_1 не зазначав дати, з якої необхідно розірвати укладений з ним трудовий договір з поважних причин, то можна дійти висновку, що позивач письмово попередив роботодавця про припинення трудових відносин через два тижні з дати написання заяви, тобто з 26 червня 2023 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач відмовив ОСОБА_1 в розірванні трудового договору на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 26 червня 2023 року (дата спливу двотижневого строку з дати письмового повідомлення про звільнення) мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, оскільки не отримавши належний розрахунок при звільненні за спливом двотижневого строку, позивач 27 червня 2023 року повторно звернувся до відповідача із заявою про звільнення, але цього разу направив її засобами поштового зв`язку.

Таким чином, на думку відповідача, 26 червня 2023 року є днем, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, а тому саме з цієї дати починається відлік строку у три місяці для звернення до суду з позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги.

Також вказує, що судом першої інстанції при визначені розміру залишку заборгованості по заробітній платі не враховано, що відомості щодо нарахування заробітної плати працівникам ДП «Білоцерківський завод «Еталон» за період з грудня 2022 по червень 2023 року та відомості про фактичну виплату таких коштів у розмірах нарахованих та виплачених грошових коштів відрізняються на суму сплачених обов`язкових податків та зборів (податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір) на дохід фізичної особи.

Так, згідно з наданими відомостями ОСОБА_1 нараховано заробітної плати: за грудень 2022 року - 16 470 грн; за січень 2023 року - 10 480,91 грн; за лютий 2023 року - 0 грн; за березень 2023 року - 0 грн; за квітень 2023 року - 1 647 грн; за травень 2023 року - 16 470 грн; за червень 2023 року - 16 470 грн. Всього за період з грудня 2022 року по червень 2023 року позивачу було нараховано 61 537,91 грн.

Відповідно до норм чинного законодавства з нарахованої заробітної плати перед її виплатою сплачуються обов`язкові податки та збори (податок на доходи фізичних осіб 18 % та військовий збір 1,5 %).

Тобто, фактична сума, що підлягає виплаті після оподатковування доходів за період з грудня 2022 року по червень 2023 року, становить 49 538,02 грн.

Відповідно до виписки Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про рух грошових коштів з розшифровкою даних по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 наявні відомості про зарахування платежів: 26 травня 2023 року у розмірі 14 700 грн, платник: ДП «БЦ «Еталон», призначення: зарахування заборгованості по з/п 2023 рік; 27 червня 2023 року - 22 700 грн.

Отже, сума заборгованості по нарахованій заробітній платі за період з грудня 2022 року по червень 2023 року після сплати відповідачем, як податковим агентом, податку з доходів фізичних осіб та військового збору, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями, становить 12 138,02 грн (49 538,02 грн - 14 700 грн - 22 700 грн), а не 24 137,91 грн, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими і не відповідають дійсності, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує на тому, що він не отримував від ДП «Білоцерківський завод «Еталон» копії наказу (розпорядження) про звільнення, трудової книжки та письмового повідомлення про нараховані йому суми при звільненні, що прямо передбачено статтею 116 КЗпП України, а тому вважає, що правопорушення у даній справі є триваючим.

Крім того, однією із його позовних вимог у справі є вимога про припинення трудових відносин з роботодавцем та зобов`язання останнього видати йому трудову книжку, що не було здійснено відповідачем та його правонаступником в досудовому порядку.

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України саме відповідач, як роботодавець, повинен був довести, що здійснив з позивачем, як працівником, повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. Позивачем було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач не зміг спростувати.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Сердюк Т. М. підтримала апеляційну скаргу та аргументи, викладені в ній, просила задовольнити її вимоги.

Представник позивача - адвокат Діденко О. В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 26 травня 1993 року був прийнятий на посаду начальника інструментальної дільниці Білоцерківського дослідного заводу «Еталон», який 28 грудня 1995 року перейменовано в ДП «Білоцерківський завод «Еталон», та 07 червня 2007 року переведений на посаду головного інженера вказаного підприємства, що вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 30 жовтня 1984 року.

В матеріалах справи міститься копія колективного договору, укладеного між уповноваженим власником підприємства органом і трудовим колективом ДП «Білоцерківський завод «Еталон», відповідно до пунктів 3.3, 3.11 якого заробітна плата за кожен місяць виплачується 15 числа наступного місяця з авансуванням 25 числа. Аванс встановлюється у розмірі 40 % від посадового окладу тарифної ставки працівника. У разі наявності на підприємстві заборгованості із заробітної плати керівник підприємства спільно з профспілковим комітетом розроблятимуть графіки її погашення. Керівник підприємства, з урахуванням пункту 2.14 Генеральної угоди, зобов`язується забезпечувати своєчасну і в повному обсязі виплату заробітної плати на підприємстві та не мати заборгованості з неї.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2022 року у справі № 357/7515/22 зобов`язано ДП «Білоцерківський завод «Еталон» нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату згідно штатного розпису підприємства та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі.

Судове рішення набрало законної сили 02 січня 2023 року і на його виконання видано виконавчий лист, який передано для примусового виконання до органу ДВС.

Вказаним рішенням встановлено, що 01 жовтня 2020 року затверджено штатний розпис ДП «Білоцерківський завод «Еталон», згідно з яким на даному підприємстві існує посада головного інженера з посадовим окладом у розмірі 16 470 грн. Копія штатного розпису міститься в матеріалах справи.

Як вбачається із копії заяви (повторної) від 27 червня 2023 року, 09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до директора ДП «Білоцерківський завод «Еталон» про звільнення його з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України за власним бажанням, виплату всіх сум, що належать йому при звільненні, а також внесення відповідних записів до трудової книжки і видачі наказу про звільнення.

Вказана заява направлена на адресу ДП «Білоцерківський завод «Еталон» рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 273 та отримана особисто ОСОБА_2 29 червня 2023 року.

Відповідно до акта Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № Ц/КВ/16996/4 від 31 липня 2023 року, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, ДП «Білоцерківський завод «Еталон» працює на підставі Статуту, затвердженого рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 19 листопада 2021 року № 1200, за основним видом економічної діяльності 26.51 виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації, підпорядковане Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, має кількість працівників станом на день проведення заходу - 5 осіб, в.о директора ДП «Білоцерківський завод «Еталон» з 10 травня 2022 року є ОСОБА_2 .

Під час проведення заходу державного нагляду встановлено порушення ДП «Білоцерківський завод «Еталон» вимог законодавства: 1) частини першої статті 10 Закону України«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - заробітна плата не виплачується працівникам у відповідності до умов, визначених трудовим договором; 2) частини першої статті 115 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати не проводиться регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється оплата. Так, відповідно до довідки про стан заборгованості з виплати заробітної плати така заборгованість за період із січня по липень 2023 року перед 5 працюючими працівниками становить 439,8 тис. грн.

Згідно зі списком працюючих працівників, перед якими є заборгованість по заробітній платі у ДП «Білоцерківський завод «Еталон», перед ОСОБА_1 заборгованість становить 141 641,51 грн за період з 01 січня 2023 року по 25 липня 2023 року.

Крім того, вказаним актом також встановлено, що в порушення вимог частини першої статті 10 Закону України«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»заробітна плата не виплачується працівникам у відповідності до умов, визначених трудовим договором. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не проводиться в день звільнення. Так, відповідно до довідки про стан заборгованості, борг перед 6 звільненими працівниками становить 427,4 тис. грн.

За наслідками перевірки інспектором праці Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № Ц/КВ/16996/4/П від 31 липня 2023 року, яким в.о. директора ДП «Білоцерківський завод «Еталон» ОСОБА_2 зобов`язано усунути виявлені порушення та надати письмове повідомлення про виконання припису із залученням копій первинних документів.

Примірник акту та припису отримано в.о. директора ДП «Білоцерківський завод «Еталон» ОСОБА_2 31 липня 2023 року під підпис.

Відповідно до довідки відповідача № 48 від 28 серпня 2023 року заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 станом на дату ухвалення судового рішення від 30 листопада 2022 року становила 129 503,49 грн.

Згідно зведених відомостей від 24 травня 2023 року та 27 червня 2023 року позивачу було виплачено 37 400 грн, тому залишкова сума до погашення заборгованості станом на 30 листопада 2022 року становить 92 103,49 грн.

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського районного управління праці із заявою про те, що в.о. директора ДП «Білоцерківський завод «Еталон» ОСОБА_2 не звільнив його з роботи та не виплатив розрахунок.

За наслідками розгляду вказаної заяви Білоцерківським РУП надано довідку від 02 жовтня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду.

Згідно із постановою Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 жовтня 2023 року у зв`язку із повним фактичним виконанням закінчено виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року № 2/357/2699/22 про зобов`язання ДП «Білоцерківський завод «Еталон» нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату згідно штатного розпису підприємства та виплатити йому заборгованість по заробітній платі.

21 квітня 2023 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (правонаступником Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області) та ТОВ «Машгідропривод» укладений договір № 6/23 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Білоцерківський завод «Еталон» за результатами електронного аукціону № SPE001-UA-991, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловол С.М. за реєстровим № 95.

Об`єкт приватизації включає в себе всі його активи і пасиви згідно з фінансовою звітністю ДП «Білоцерківський завод «Еталон» (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору купівлі-продажу ТОВ «Машгідропривод», який придбав об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору та законодавства України.

Згідно із пунктами 6.4.1, 6.4.2 договору ТОВ «Машгідропривод» зобов`язаний виконати умови продажу об`єкта приватизації (передбачені умовами аукціону), а саме забезпечити: погашення протягом 6 (шести) місяців від дати переходу права власності на об`єкт приватизації боргів із заробітної плати, перед бюджетом у розмірі, що складеться на дату переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації та недопустити протягом 6 (шести) місяців від дати переходу права власності на об`єкт приватизації звільнення працівників підприємства з ініціативи нового власника чи уповноваженого ним органу.

ТОВ «Машгідропривод» надані відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам ДП «Білоцерківський завод «Еталон» за 4 квартал 2022 року, 1 квартал 2023 року, 2 квартал 2023 року, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб та сум утриманого з них податку, сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2022 року, за 1 квартал 2023 року, за 2 квартал 2023 року, відповідні квитанції, копії яких додаються.

Так, згідно з наданими відомостями ОСОБА_1 нараховано заробітної плати: за грудень 2022 року - 16 470 грн; за січень 2023 року - 10 480,91 грн; за лютий 2023 року - 0 грн; за березень 2023 року - 0 грн; за квітень 2023 року - 1 647 грн; за травень 2023 року - 16 470 грн; за червень 2023 року - 16 470 грн. Всього за період з грудня 2022 року по червень 2023 року позивачу було нараховано 61 537,91 грн.

Відповідно до виписки Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про рух грошових коштів з розшифровкою даних по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 наявні відомості про зарахування платежів: 26 травня 2023 року в сумі 14 700 грн, платник: ДП «БЦ «Еталон», призначення: зарахування заборгованості по з/п 2023 рік; 27 червня 2023 року - 22 700 грн, платник: ДП «БЦ «Еталон», призначення: зарахування заборгованості по з/п 2023 рік; 25 вересня 2023 року - 133 659,27 грн, платник: Білоцерківський ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), призначення: № 2/357/2699/22, 07.02.2023, ДП «БЦ «Еталон», № НОМЕР_4, кошти за ВД стягнуті на користь стягувача.

ТОВ «Машгідропривод» надано до суду зведену відомість сум для зарахування на картки від 27 червня 2023 року по ДП «Білоцерківський завод «Еталон», відповідно до якої ОСОБА_1 перераховано 22 700 грн із призначенням платежу: «Зарахування заборгованості по з/п 2023 рік».

Крім того, ТОВ «Машгідропривод» надало суду копію платіжної інструкції № 2833 від 18 вересня 2023 року, відповідно до якої Білоцерківському ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) перераховано 157 338,02 грн із призначенням: погашення боргу за виконавчим провадженням № НОМЕР_4.

Позивачем надано суду виписку з банківського зарплатного рахунку ОСОБА_1 з аналогічними даними про зарахування заробітної плати у 2023 році.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи, в тому числі рішенням суду від 30 листопада 2022 року та перевіркою Держпраці від 31 липня 2023 року підтверджено, зокрема порушення ДП «Білоцерківський завод «Еталон» законодавства про працю в частині строків виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з жовтня 2021 року по 30 листопада 2022 року та в подальшому у строки, встановлені колективним договором та законодавством України.

ОСОБА_1 виявив бажання розірвати трудовий договір на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, проте ДП «Білоцерківський завод «Еталон» не припинило трудові відносини між сторонами з 27 червня 2023 року після отримання відповідної заяви, не видало позивачу копію наказу про звільнення, не провело з ним повний розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а також на його вимогу не внесло належні записи про звільнення до трудової книжки, яка була передана директору підприємства 09 червня 2023 року.

З огляду на відсутність проведення належних позивачу на день звільнення виплат, суд першої інстанції вважав, що останній відповідно до вимог статей 44, 83, 117 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» має право на стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за період роботи з 01 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року у розмірі 24 137,91 грн, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 27 березня 2016 року по 27 червня 2023 року у розмірі 130 263,36 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку з 27 червня 2023 року по 06 вересня 2023 року у розмірі 53 153,44 грн та вихідної допомоги у розмірі 49 410 грн.

При цьому суд зауважив, що позивач не отримував письмового повідомлення від роботодавця про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а тому правопорушення у спірних правовідносинах є триваючим. Також суд враховував, що позивач в межах цієї справи ставить вимогу про припинення трудових відносин з роботодавцем та зобов`язання останнього видати трудову книжку працівнику, що не було здійснено роботодавцем та його правонаступником в досудовому порядку. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. З огляду на вказане, суд відхилив доводи відповідача щодо порушення позивачем тримісячного строку на звернення до суду.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із змісту доводів і вимог апеляційної скарги вбачається, що ТОВ «Машгідропривод», будучи правонаступником ДП «Білоцерківський завод «Еталон», не погоджується із рішенням суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги, посилаючись при цьому на те, що позивач пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх трудових прав, а місцевий суд невірно здійснив розрахунок залишку заборгованості по заробітній платі з урахуванням фактично виплачених позивачу грошових коштів та утриманих обов`язкових податків і зборів із нарахованої заробітної плати.

Щодо строку звернення до суду

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За нормою частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки не перериваються і не зупиняються та застосовуються незалежно від заяви сторін.

Водночас у трудових спорах має застосовуватися добросовісність обох сторін (див.: постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у cправі № 910/17459/20), а суд застосовує правові норми, у тому числі норми трудового права, з урахуванням принципу розумності та справедливості (див.: пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (провадження № 14-75цс22)), і судовий розгляд має бути справедливим (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21, провадження № 14-97цс22), а також результат тлумачення норм має бути розумним (див.: пункти 42-44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), пункт 7.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20, (провадження № 12-33гс22)).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, встановивши, що 27 червня 2023 року ОСОБА_1 виявив бажання розірвати трудовий договір на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, проте ДП «Білоцерківський завод «Еталон» не виконало вимоги статей 47, 116 КЗпП України і письмово не повідомило позивача про суми, які нараховані та мають бути виплачені йому при звільненні, що є триваючим порушенням трудового законодавства, дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що позивач, звертаючись 24 жовтня 2023 року до суду з позовними вимогами про виплату всіх сум, що належали йому при звільненні, пропустив тримісячний строк, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині ґрунтуються на положенні частини першої статті 233 КЗпП України, відповідної до якої відлік тримісячного строку звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору починається з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, що у свою чергу, з огляду на предмет задоволених судом позовних вимог, з якими відповідач не погоджується і оскаржує в апеляційному порядку, є безпідставним, оскільки вказані положення підлягають застосування лише в тому випадку, коли предмет позову не охоплюється частиною другої статті 233 КЗпП України, згідно якої такий строк у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, підлягає обрахуванню з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Щодо розміру заборгованості по заробітній платі

За змістом статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Згідно положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18).

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Вирішуючи спір в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період роботи позивача у відповідача з 01 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року, суд першої інстанції на зазначені вище положення матеріального і процесуального права достатньої уваги не звернув та не врахував, що наявні в матеріалах справи відомості щодо нарахування заробітної плати працівникам ДП «Білоцерківський завод «Еталон» за вказаний період та відомості про фактичну виплату таких коштів у розмірах нарахованих та виплачених грошових коштів відрізняються на суму сплачених обов`язкових податків та зборів (податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 вказано, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19».

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що відповідно до наданихвідомостей ОСОБА_1 було нараховано заробітної плати: за грудень 2022 року - 16 470 грн; за січень 2023 року - 10 480,91 грн; за лютий 2023 року - 0 грн; за березень 2023 року - 0 грн; за квітень 2023 року - 1 647 грн; за травень 2023 року - 16 470 грн; за червень 2023 року - 16 470 грн; а всього за період з грудня 2022 року по червень 2023 року позивачу було нараховано відповідачем 61 537,91 грн.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Отже, фактична сума заробітної плати, що підлягала виплаті позивачу після оподатковування доходів за період з грудня 2022 року по червень 2023 року, становить 49 538,02 грн, виходячи з такого розрахунку:

за грудень 2022 року: 16 470 грн - ПДФО (2 964,60 грн) - ВЗ (247,05 грн) = 13 258,35 грн;

за січень 2023 року: 10 480,91 грн - ПДФО (1 886,56 грн) - ВЗ (157,21 грн) = 8 437,14 грн;

за квітень 2023 року: 1 647 грн - ПДФО (296,46 грн) - ВЗ (24,71 грн) = 1 325,83 грн;

за травень 2023 року: 16 470 грн - ПДФО (2 964,60 грн) - ВЗ (247,05 грн) = 13 258,35 грн;

за червень 2023 року: 16 470 грн - ПДФО (2 964,60 грн) - ВЗ (247,05 грн) = 13 258,35 грн.

Відповідно до виписки Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про рух грошових коштів з розшифровкою даних по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 наявні відомості про зарахування платежів: 26 травня 2023 року у розмірі 14 700 грн та 27 червня 2023 року у розмірі 22 700 грн, платник: ДП «БЦ «Еталон», призначення: зарахування заборгованості по заробітній платі за 2023 рік (а.с. 32, 44, т. 2).

З урахуванням вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи ТОВ «Машгідропривод» про те, що сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій ОСОБА_1 заробітній платі за період з грудня 2022 року по червень 2023 року після сплати відповідачем, як податковим агентом, податку з доходів фізичних осіб та військового збору становить 12 138,02 грн (49 538,02 грн - 14 700 грн - 22 700 грн), а не 24 137,91 грн, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Машгідропривод» в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період роботи з 01 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнення заробітної плати з 24 137,91 грндо 12 138,02 грн.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат між сторонами у цій справі немає, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору в частині пред`явлення позовних вимог про стягнення заробітної плати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року змінити в частині розміру стягнення невиплаченої заробітної плати за період роботи з 01 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року, стягнувши з товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за періодз 01 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року у розмірі 12 138,02 грн.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній