П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року м. Київ

Справа № 755/15748/24

Провадження № 22-ц/824/9339/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Євграфової Є.П.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Жупинського Миколи Андрійовичам, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року, ухваленого у складі судді Гончарука В.П.,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 110 269,65 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3644158 від 10.02.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,9% щоденно.

04 лютого 2022 між ТОВ «Авентус Україна`та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02/2022, відповідно умов якого ТОВ «Авентус Україна`відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 3644158 від 10.02.2021, що укладений між ТОВ «Авентус Україна`та позичальником ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 - позивачу ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 3644158 від 10.02.2021, що укладений між ТОВ «Авентус Україна`та позичальником ОСОБА_1 .

Відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у неї існує заборгованість.

Крім того, 05.07.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою було укладено Договір позики № 2674272, за умовами якого ОСОБА_1 було надано у позику грошові кошти у розмірі 12 000 гривень, які вона зобов`язалася повернути протягом 30 днів до 04.08.2021.

29.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12.2021, згідно якого останнє отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, у тому числі за Договором позики № 2674272 від 05.07.2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 .

Відповідачка умови договору не виконала, кошти у встановлений договором строк не повернула. З урахуванням викладеного, позивач просить суд, стягнути з відповідачки заборгованість за Договором позики.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року постановлено розгляд цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року постановлено зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) надати Дніпровському районному суду м. Києва інформацію.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 рокуПозовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість в розмірі 110 269,65 грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до порядку, умов та обставин укладення Кредитного договору між сторонами, добровільності даних договорів з боку сторін, наявності заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Жупинський М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу кредитних коштів відповідно до кредитного договору №3644158 від 10 лютого 2024 року.

Зауважує, що стягнення відсотків за користування кредитними коштами можливе лише у період дії такого договору, разом з тим відповідно до матеріалів справи позивач стягує відсотки за користування кредитними коштами поза межами кредитного договору №3644158 від 10 лютого 2024 року.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу кредитних коштів відповідно до кредитного договору №2674272 від 04 серпня 2024 року.

Зауважує, що стягнення відсотків за користування кредитними коштами можливе лише у період дії такого договору, разом з тим відповідно до матеріалів справи позивач стягує відсотки за користування кредитними коштами поза межами кредитного договору №2674272 від 4 серпня 2024 року.

27 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ТОВ «Коллект Центр» адвоката Ткаченко М.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні належні докази, що підтверджують перерахування коштів за кредитними договорами відповідачу.

Вказує, що п.п. 4.3.1 кредитного договору №3644158 від 10 лютого 2024 року сторони погодили автоматичну пролонгацію договору, без необхідності вчинення будь яких дій.

Зазначав, що нарахування відсотків за кредитним договором №2674272 від 04 серпня 2024 року нараховувались в межах строку кредитування визначеного та погодженого між сторонами.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення позивача ТОВ «Коллект Центр», відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Жупинського М.А.про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона просила провести розгляд справи без її особистої присутності.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна`та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3644158 від 10.02.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна`надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,9% щоденно.

04 лютого 2022 між ТОВ «Авентус Україна`та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02/2022, відповідно умов якого ТОВ «Авентус Україна`відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 3644158 від 10.02.2021, що укладений між ТОВ «Авентус Україна`та позичальником ОСОБА_1 .

Відповідно до умов кредитного договору № 3644158 від 10.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем, останній надано кредит в розмірі 15 000 грн 00 коп. строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 договору - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка 1,14 % в день та застосовується відповідно до наступних умов.

Якщо споживачу в межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних умовах).

Згідно п.п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4. договору.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 - позивачу ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 3644158 від 10.02.2021, що укладений між ТОВ «Авентус Україна`та позичальником ОСОБА_1 .

Відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у неї існує заборгованість.

Крім того, 05.07.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою було укладено Договір позики № 2674272, за умовами якого ОСОБА_1 було надано у позику грошові кошти у розмірі 12 000 гривень, які вона зобов`язалася повернути протягом 30 днів до 04.08.2021.

Згідно п. 2.4.2. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.39300% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Відповідно до п 2.4.3. договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Згідно п. 2.4.4. Договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою.

Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

Пунктами 3.1. та 3.2. Договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику.

Згідно п. 3.1.3. Договору позики у період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4. Відповідно до п. 3.2.1. Договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення.

29.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12.2021, згідно якого останнє отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги ТОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, у тому числі за Договором позики № 2674272 від 05.07.2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 .

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 статті 527 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення частина 1 стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування».

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту - частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Стаття 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено умови договору про споживчий кредит.

Так, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Обов`язковою умовою для укладення договору про споживчий кредит є згода споживача на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Відсутність такої згоди споживача має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції.

Обраний сторонами спосіб укладення кредитного договору передбачений статтями 640-646 Цивільного кодексу України.

Відповідно до норм цих статей:

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 2 статті 642 ЦК України).

Тобто, одна із сторін договору (позичальник або фінансова установа) надає іншій стороні заяву (пропозицію, оферту), в якій пропонує укласти кредитний договір на певних умовах.

Така заява має містити істотні умови договору: ціль кредитування, суму кредиту, процентну ставку, порядок надання і т.д.

Інша сторона (отримувач пропозиції) має надати повну та безумовну відповідь. Це означає, що така відповідь (акцепт) має трактуватись без жодних сумнівів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Відповідач підписав договір про надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту та отримав від банку підписаний акцепт, а тому така форма договору сторонами була узгоджена, а у його тексті було погоджено всі істотні умови.

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої «).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідачем не спростована презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що сторонами було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким щодо повернення кредитних коштів позичальник не виконав, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Як вбачається з листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 08 липня 2024 року №7/5316 про успішність операцій (т.1 а.с. 23) згідно якого на картку № НОМЕР_1 яку зазначено в кредитному договорі №3644158 від 10 лютого 2024 року було перераховано кошти у сумі 15 000,00 грн.

Також у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782/04 від 03 липня 2024 року зазначено, що 05 липня 2021 року було перераховано кредитні кошти у сумі 12 000,00 грн на картку НОМЕР_1 .

Також ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року постановлено зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) надати Дніпровському районному суду м. Києва інформацію.

Відповідно до наданої інформації дійсно на банківський рахунок ОСОБА_1 05 липня 2021 року надійшли кошти у сумі 12 000,00 грн та 10 лютого 2021 року у сумі 15 000,00 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині тверджень про відсутність у матеріалах справи доказів перерахування відповідачу кредитних коштів відповідно до кредитного договору №3644158 від 10 лютого 2024 року, а також кредитного договору №2674272 від 04 серпня 2024 року.

Зазначені твердження спростовуються матеріалами справи, якими судом встановлено факт перерахування відповідачу відповідних кредитних коштів.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем у строк визначений законом відповідачем не було виконано кредитні зобов`язання, а тому з неї підлягають стягнення які передбачені ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, позивачем під час з`явлення таких позовних вимог не було заявлено межі такого стягнення, тобто за який саме період підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, оскільки у суду відсутня можливість встановити правомірність їх нарахування без зазначення чіткого періоду такого стягнення.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Водночас, як зазначалося вище, користування коштами не може бути одночасно правомірним і неправомірним, а тому відсотки, встановлені на підставі статті 1048 ЦК України, не можуть застосовуватися до правовідносин сторін із прострочення погашення кредиту, тобто на випадки неправомірного користування позичальником кредитними коштами.

Відповідно до п.п. 4.3.1 договору №3644158 від 10 лютого 2024 року сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4. договору.

Отже, вказаним договором встановлено межі строку кредитного договору в 120 днів а саме з 10 лютого 2021 року по 09 червня 2021 року.

Разом з тим, позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами з 10 лютого 2021 року по 03 лютого 2022 року, тобто поза межами кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач стягував відсотки за кредитним договором посилаючись на п.п. 4.1. Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1-4 2.4.) Договору; або в порядку автопролонтації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4 3 (пл. 4 3 1 - 4 3.2) Договору.

4.2. Порядок продовження строку кредиту за іншіативою Споживача (далі - пролонгація)

4 2.1. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом склалае не меште 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно по пп. 4 2.2. Договору.

4.2.2. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляком здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 голин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом.

4.2.3. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі.

4.2.4. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

Отже, дійсно, вказаним договором передбачено можливість продовження строку дії кредитного договору за пропозицією споживача.

Разом із тим, товариство було зобов`язане акцептувати таку пропозицію, тобто надати згоду на продовження строку договору.

Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що товариством було погоджено пропозицію споживача щодо продовження кредитного договору, тобто докази акцепту цієї пропозиції.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що розмір відсотків, які були стягнуті судом першої інстанції, підлягає зміні, враховуючи наступне.

Відповідно до договору №3644158 від 10 лютого 2024 року сума відсотків за період від 10 лютого 2021 року по 09 червня 2021 року становить 30 609,00 грн. а саме з розрахунку з 10 лютого 2021 року по 10 березня 2021 року за зниженою процентною ставкою 416,10% річних або 1,14% в день становить 4 959,00 грн (15 000,00 грн * 1,14 % / 100% * 30 днів = 4959,00 грн) та з 11 березня 2021 року по 09 червня 2021 року по стандартній процентній ставці 693,50% річних або 1,90% в день становить 25 650,00 грн (15 000,00 грн * 1,90 % / 100% * 90 днів = 25 650,00 грн).

Також відповідно до вказано договору сума заборгованості за основним зобов`язанням договору становить 15 000,00 грн.

Отже враховуючи викладене судом встановлено, що сума заборгованості за кредитним договором №3644158 від 10 лютого 2024 року становить 45 609,00 грн. (15 000,00 за основною заборгованістю + 30 609,00 грн заборгованість за відсотками).

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості який було надано позивачем відповідач проводила платежі на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором а саме на суму 38 589,00 грн (10 березня 2021 року 4 959,00 грн + 08 квітня 2021 року 8 265,00 грн + 08 травня 2021 року 8 550,00 грн + 06 червня 2021 року 8 265,00 грн + 05 липня 2021 року 8 550,00 грн = 38 589,00 грн).

Таким чином враховуючи те, що відповідачкою було частково погашена заборгованість за кредитним договором то загальна сума боргу за кредитним договором становить 7 020,00 грн. (45 609,00 - 38 589,00 грн = 7 020,00).

Відповідно до договору позики №2674272 від 05 липня 2021 року п. 2.3.4. Строк позики: до 04 серпня 2021 року (30 днів).

Відповідно до розрахунку заборгованості який було долучено до матеріалів справи від 05 липня 2021 року по 03 серпня 2021 року розмір заборгованості за відсотками становить 4 999,13 грн.

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики відповідач оплатила 03 серпня 2021 року у сумі 4 999,13 грн.

Відповідно до матеріалів справи такий строк було продовжено Додатковою угодою №1 до договору позики №2674272 від 05 липня 2021 року сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 02 вересня 2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості який було долучено до матеріалів справи від 04 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року розмір заборгованості за відсотками становить 7 164,00 грн.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази укладення Додаткових угод до договору позики №2674272 від 05 липня 2021 року після закінчення такого строку 02 вересня 2021 року відповідно до додаткової угоди від 03 серпня 2021 року.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що строк дії кредитного договору сплив 02 вересня 2021 року після закінчення дії кредитного договору, а тому нараховані відсотки поза межами такого строку не підлягають стягненню.

Відповідно до матеріалів справи за договором позики №2674272 від 05 липня 2021 року сума заборгованості за основним зобов`язанням договору становить 12 000,00 грн.

Сума за відсотками за вказаним договором позики №2674272 від 05 липня 2021 року становить 7 164,00 грн.

Враховуючи викладене сума заборгованості за договором позики №2674272 від 05 липня 2021 року становить 19 164,00 грн. (12 000,00 грн основна сума заборгованості + 7 164,00 грн заборгованість за відсотками).

Отже, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла до висновку, що позов підлягає задоволенню частково а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №3644158 від 10 лютого 2024 року в сумі 7 020,00 грн., за договором позики №2674272 від 05 липня 2021 року 19 164,00 грн. загальна сума заборгованості становить 26 184,00 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, помилково стягнув відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила 3 633,60 грн судового збору.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково а саме на 76,25%, а тому з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 770,62 грн.

За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Під час звернення до суду першої інстанції ТОВ «Коллект Центр»» було сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Разом з тим, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр»» були задоволені частково а саме на 23,75 %.

Отже, за подачу позову до суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр»» підлягає стягненню судовий збір у сумі 720,00 грн (3 028,00 грн - 23,75% = 720,00 грн.)

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Урахувавши правила частини десятої статті 141 ЦПК України, Київський апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Коллект Центр»» на користь ОСОБА_1 2 050,62 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жупинського Миколи Андрійовича- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповільністю «Коллект Центр» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (Код м. Київ вул. Мечнікова, 3 офіс 306) заборгованість в розмірі 26 184,00 грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (Код м. Київ вул. Мечнікова, 3 офіс 306) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 050,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Є.П. Євграфова