Єдиний унікальний номер судової справи: 473/6316/24
Номер провадження 22-ц/812/869/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участю представника заявника адвоката Губської Х.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Міністерства оборони України

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Лузан Л.В. в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якого діяла адвокат Губська Х.Ю. звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Заява обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , які проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки.

Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну ОСОБА_3 проходив військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ракетного обстрілу пункту постійної дислокації вказаної військової частини ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 загинув. Смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

У зв`язку зі смертю батька заявник ОСОБА_1 03 жовтня 2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Проте рішенням Міністерства оборони України від 05 січня 2023 року вказана заява разом з доданими до неї документами була повернута заявнику для належного оформлення в зв`язку з ненаданням належних доказів щодо проживання заявника разом з батьком однією сім`єю (рішення суду про встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільних прав та обов`язків), або перебування заявника на утриманні загиблого.

За такого, ОСОБА_1 просив у судовому порядку встановити факт його спільного проживання однією сім`єю із загиблим батьком - ОСОБА_3 , ведення з ним спільного господарства, наявності спільних прав та обов`язків, вказуючи на те, що встановлення вказаного факту надасть йому можливість отримати компенсацію, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме одноразову грошову допомогу.

16 грудня 2024 року від представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України Єрмакова А.В. надійшли заперечення проти задоволення заяви з тих підстав, що заявник не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту його спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, ведення з ним спільного господарства, наявності між ними спільних прав та обов`язків (аналогічного змісту були надані додаткові пояснення від 25 лютого 2025 року).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2025 року заяву задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи, а також показами свідків підтверджено факт, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення вказаного факту потрібне заявнику для подальшого отримання компенсації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме одноразової грошової допомоги. Законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту.

Не погодившись з вказаним рішенням суду Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначено, що у заявника та його батька різні адреси реєстрації місця проживання та навіть якщо б вони були зареєстровані за однією адресою з батьком, жодним чином це не є доказом сумісного проживання сорокарічного сина з загиблим батьком та не може бути доказом факту проживання однією сім`єю. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази проживання спільною сім`єю заявника з військовослужбовцем, спільних витрати, зокрема участі заявника в утриманні житла шляхом сплати коштів за комунальні послуги та інше. Заявником також документально не підтверджено наявності спільного бюджету, наявності у заявника доходів, не зазначено як формувався та витрачався бюджет та яка його частка у ньому. Не надано жодного документу на підтвердження придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку. Депозитні договори та інші письмові докази). Крім того, матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував наявність у заявника та військовослужбовця спільного майна. Міністерство оборони України вважає, що заявник не надав жодних належних та допустимих доказів, які відповідно СК України підтверджують, що 40-річний заявник проживав однією сім`єю з батьком - військовослужбовцем.

У відзиві на апеляційну скаргу представника заявника - адвокат Губська Х.Ю. просила відмовити у задоволенні скарги Міністерства оброни України, а рішення суду залишити без змін. У своєму відзиві зазначає, що доводи апелянта про ненадання фіскальних чеків на придбання майна, відкриття рахунків, депозитів тощо саме у цій справі з урахуванням рівня життя, місця проживання заявника і батька є недоречними, оскільки рівень життя в місті та селі суттєво відрізняються як за життєвими потребами, так і фінансовими можливостями. Тому заявником були подані усі наявні докази, які було можливо здобути в тих умовах, в яких жили батько з сином. Доводи скаржника щодо проживання однією сім`єю 40 річного сина з батьком є дивними та вважає їх безпідставними, адже з матеріалів справи вбачається, що і батько і син розлучились, нових сімей не створили. Вони залишились єдиними рідними людьми один для одного, жили разом, підтримували один одного як в будь-якій нормальній сім`ї.

У судове засідання заінтересовані особи - ОСОБА_2 та Міністерство оборони України не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином. Під час судового засідання надійшла інформація, що представник Міністерства оборони України - Єрмаков А.В. в телефонному режимі повідомив про неможливість приймати участь в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника - адвоката Губську Х.Ю,, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Актово Вознесенського району Миколаївської області, батьком якого є ОСОБА_3 (а.с.11).

26 лютого 2022 року ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ракетного обстрілу пункту постійної дислокації вказаної військової частини ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 загинув. Смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (а.с.12 - 16).

16 березня 2022 року на ім`я заявника ОСОБА_1 було надіслано сповіщення сім`ї №3 про те, що його батько солдат ОСОБА_3 загинув. Вказане сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку (а.с.13).

03 жовтня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю його батька солдата ОСОБА_3 .

Як вбачається з Витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум №1/д від 05 січня 2023 року, затвердженого Міністром оборони України подані ОСОБА_1 документи для призначення грошової допомоги після смерті батька йому були повернуті на доопрацювання (а.с.17).

17 жовтня 2023 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженої Міністром оборони України, подані документи заявником ОСОБА_1 для призначення допомоги були повернуті на доопрацювання, про що свідчить Витяг з протоколу №17/д. У вказаному протоколі зазначено, що без надання документів відповідно до СК України, а саме судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків сина - заявника ОСОБА_1 та загиблого солдата ОСОБА_3 (а.с.23).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів розглядаються за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 305/279/16-ц (провадження № 61-30299св18), постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21

Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник ОСОБА_1 зазначав, що встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 йому необхідно для вирішення питання щодо звернення із заявою для отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_7 ): у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Як на підставу задоволення своєї заяви ОСОБА_1 посилався на те, що вони разом з батьком проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки.

Так, з довідки № 320, виданої 03 лютого 2023 року старостою с. Трикрати, Актове, Зоря, Вільний Яр Олександрівської селищної ради, вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19). Разом з ним проживав без реєстрації його син ОСОБА_1 (довідка, видана 22 вересня 2022 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області за № 390) (а.с.44).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання заявника ОСОБА_1 , складеного старостою с. Трикрати, Актове, Зоря, Вільний Яр Олександрівської селищної ради Овчаренко Т.А., депутатом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, заявник ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_3 в приватному будинку, вони вели спільне господарство (вирощували домашню птицю, обробляли присадибну ділянку). Після смерті батька заявник здійснив його поховання (а.с.18). Подібний за змістом акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 був складений 23 вересня 2022 року (а.с.43).

Батько заявника - ОСОБА_3 в шлюбі не перебував (розлучений), його батьки померли ( ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ), мав двох синів: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що свідчать копії свідоцтв та витягів з Державного РАЦС громадян (а.с.21,22, 30-41).

Заявник ОСОБА_1 з 14 листопада 2006 року розлучений, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 жовтня 2013 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану про Вознесенському району реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.22).

Згідно довідки, виданою приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. 26 лютого 2025 року заявник ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 (а.с. 136).

Допитані в судовому засіданні 25 лютого 2025 року свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомили суду, що заявник ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_3 проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, разом здійснювали ремонт будинку, в якому вони проживали, мали спільний бюджет, який формувався за рахунок заробітної плати ОСОБА_3 (працював у місцевій школі охоронцем), та за рахунок коштів, які отримували батько та син від інших мешканців села як плату за виконані господарські роботи, тобто мали взаємні права й обов`язки, властиві одній сім`ї.

Крім цього, в судовому засіданні був оглянутий відеозапис показань ОСОБА_9 , які були надані останньою в справі № 473/732/23 та є подібними поясненням вищевказаних свідків.

Отже, суд першої інстанції вірно вважав, що належними та допустимими доказами встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживав однією сім`єю з батьком - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак обґрунтовано задовольнив заяву про встановлення факту.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість проживання однією сім`єю 40 річного сина з батьком є безпідставними, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що обидва були розлученими, нових сімей не створили.

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на заяву та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року