Номер провадження: 22-ц/813/3260/25
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2024 року

у справі за первісним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубна 10» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко правових та технічних експертиз Кравець Олександра Володимировича, третя особа Одеська міська рада про знесення самочинної забудови,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубна 10», треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання права на одержання у користування земельної ділянки в порядку відведення без згоди суміжного землекористувача

та об`єднаним позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубна -10» про скасування реєстрації права власності та звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСББ «Палубна 10» звернулось до суду з вказаним вище позовом у якому просило усунути ОСББ «Палубна-10» перешкоди в користуванні власністю шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича від 28.11.2016 про реєстрацію права власності на житловий будинок площею 46.9 квадратних метрів житловою площею 28 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номери записів про право власності: 17675722, 17675848, 17675826, 17675645);

- зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , знести самочинну забудову за адресою: АДРЕСА_1 із приведенням земельної ділянки до первісного стану за власний рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСББ «Палубна-10» є юридичною особою, створеною співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою захисту їх прав та інтересів, належного утримання спільного шайна, забезпечення належних умов проживання.

Вказаний будинок побудовано у 1955 році на земельній ділянці площею 1410 квадратних метрів.

21 вересня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення про передачу будинку на баланс ОСББ «Палубна-10». 01 грудня 2016 року КП ЖКС «Черьомушки» передало ОСББ «Палубна-10» будинок на підставі акту приймання-передачі.

14 листопада 2017 року співвласниками прийнято рішення про оформлення земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок, належні до нього будівлі та споруди, а також прибудинкову територію в користування. 04 грудня 2017 року ОСББ «Палубна-10» звернулось до Одеського міського голови з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування багатоквартирного будинку. 30 травня 2018 року Департаментом комунальної власності надано відповідь про можливість надання земельної ділянки на умовах оренди. На даний час ОСББ «Палубна-10» здійснюються подальші дії щодо оформлення прав на земельну ділянку багатоквартирного будинку, планується розробка відповідної землевпорядної документації.

На прибудинковій території розташована тимчасова споруда (гараж), яким користується відповідач ОСОБА_1 , навколо якого влітку 2016 року ОСОБА_1 встановив ворота, чим перегородив іншим мешканцям прохід до споруд, які знаходяться в їхньому користуванні.

У 2017-2019 роках ОСОБА_1 продовжував вчиняти протиправні дії, намагаючись відгородити частину прибудинкової території для особистого користування. Ним також перебудовано тимчасовий гараж під приміщення, встановлено двері для входу та вікна.

У липні 2019 року жителям будинку стало відомо про те, що відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зареєстрували право власності на житловий будинок по 1/4 частки на кожного за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано на підставі рішення Державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень») від 28.11.2016. Підставою реєстрації, згідно Витягу з державного реєстру, є технічний паспорт від 11.11.2016 року.

22 лютого 2018 року дані особи звертались до Одеської міської ради як власники будинку із заявою про надання їм у власність земельної ділянки під ним у зв`язку з набуттям власності на нього, в задоволенні якої Рішенням Одеської міської ради від 6 червня 2018 року було відмовлено внаслідок невідповідності забудови цільовому призначенню земельної ділянки.

Вказаний вище будинок не був побудований та введений в експлуатацію в установленому законом порядку земельна ділянка під забудову не відводилась, відповідачі не отримували містобудівні умови та обмеження, не реєстрували декларацію на початок будівельних робіт, не присвоювали юридичну адресу, не отримували технічні умови на підключення до інженерних комунікацій.

Актами від 24 та 28 липня 2019 року ОСББ «Палубна-10» було обстежено земельну ділянку прибудинкової території і встановлено, що самовільно побудований будинок розташований на відстані 3 метри від фасадної стіни будинку, площа зайнятої території становить приблизно 48 квадратних метрів; будова перешкоджає проходу вздовж прибудинкової території, є перешкодою для проходу до палісадника, частково знищена зелена зона. Також встановлено, що власниками будинку здійснено самовільне підключення до труби водопостачання, яка є межами будинку, а також підключення до системи каналізації.

29-30 липня 2019 року ОСББ «Палубна-10» подано скарги до Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Головного Управління ДСНС в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління держгеокадастру в Одеській області. Вказаними органами проводились перевірки, надавались відповіді.

02 серпня 2019 року мешканцями будинку на загальних зборах було вирішено в зв`язку з порушенням прав мешканців забудовою прибудинкової території будинку АДРЕСА_3 , звернутись за захистом до суду.

Відповідачами не було введено в експлуатацію відповідний об`єкт нерухомого майна, не було присвоєно адресу, а будівництво здійснено самочинно на земельній ділянці, не відведеної для цієї мети. Державним реєстратором, всупереч установленому законом порядку було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна на підставі технічного паспорту від 11.11.2016, який не є належним правовстановлюючим документом для реєстрації та не підтверджує виникнення права власності на новозбудований об`єкт.

Згідно ст.42 ЗК України ОСББ «Палубна-10» є єдиною особою, яка має право на земельну ділянку прибудинкової території.

ОСББ «Палубна-10» є єдиною особою, яка має право на оформлення земельної ділянки прибудинкової території на підставі норм земельного законодавства та знаходиться в стані правомірного очікування, подавши заяву і здійснюючи дії, спрямовані на оформлення. ОСББ «Палубна-10» також є управляючою організацією, діяльність якої спрямована на забезпечення потреб мешканців будинку на належні умови проживання. ОСББ «Палубна- 110» є юридичною особою, представницьким органом мешканців будинку і виступає з метою захисту їх прав та інтересів, які порушуються шляхом перешкоджання користування прибудинковою територією, встановлення відповідачами огорож, здійснення самочинних забудов, втручанням в інженерні мережі, оформлення права власності.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСББ «Палубна-10», у якому просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1 шляхом визнання за ним права на одержання у користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в порядку відведення без погодження меж земельної ділянки суміжним землекористувачем Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Палубна-10».

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 разом з членами своєї сім`ї з 1992 року володіє нежитловим приміщенням кам`яним гаражем, площею 13,9 кв. м. та індивідуальним житловим будинком площею 46,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , розташованими відповідно топографічного плану (геодезичної підоснови 46-А-10 1:500 Одеса) на земельній ділянці орієнтовною площею 0,12 га і закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, перше відведення якої відбувалося за рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №357 від 12 квітня 1948 року судноремонтному заводу імені А. Марті земельної ділянки для будівництва житлового селища та за актом передано земельну ділянку 30,9 га розташовану між вулицею Перекопської дивізії і Люстдорфською дорогою для будівництва селища.

У 2016 році за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зареєстроване право власності на нежитлове приміщення - гараж, площею 13,9 кв.м та на житловий будинок площею 46,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2016 року.

27 вересня 2017 року між відповідачем ОСОБА_1 і ПАТ «Одесаобленерго» укладено договір №535931 про користування електричною енергією, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 і отримано Технічні умови приєднання №0377-2017-0130 до електричних мереж електроустановок до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також розроблено 27.09.2017 року і погоджено 24.10.2017 року проектну документацію зовнішнього електропостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (копія рішення №438 про погодження проектної документації від 24.10.2017 року). 13.11.2017 року ПАТ «Одесаобленерго» здійснено технічну перевірку підключення до електричної мережі ВТГ Південного РЕМ електроустановки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що підключення відповідає нормативно-технічним документам.

23.11.2016 року КП «ЖКС «Черьомушки» надано згоду про використання внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_3 в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу ОСОБА_1

17.11.2017 року ТОВ «Інфоксводоканал» було видано технічні умови №5641- 29/4852 на водопостачання і водовідведення житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Також відповідачами своєчасно здійснюється оплата за електроенергію на особовий рахунок № НОМЕР_1 відповідно до укладеного договору, оплата за послуги водопостачання і водовідведення на особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

А тому разом з набуттям права власності на нежитлове приміщення - гараж та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 до відповідачів перейшло право власності та право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Згідно з положеннями ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку в містах - не більше 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Як убачається з листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 01.06.2018 року № 01-13/-109/0-96пр-М згідно з планом зонування території (зонінгом) м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради №1316-VII від 19.10.2016 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 розташована в проектній зоні змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови Ж-5п.

Одним із супутніх видів використання території зони Ж-5п є розташування індивідуальних житлових будинків, що існували на території зони до затвердження зонінгу з урахуванням погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами ОСББ «Палубна-10» та ОСББ «Адміральський 6-А». Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає Одеська міська рада.

Згідно відповіді Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, дозвіл на розробку проекту землеустрою, надання у власність або користування ОСББ «УЮТ-2016» земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймалось.

Також ОСОБА_1 на його запит №01-26/209 від 10.02.2020 року отримано відповідь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 20.02.2020 року №01-26/209, що рішення стосовно надання дозволу ОСББ «Палубна -10» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймалось.

20 грудня 2019 року позивач за зустрічним позовом і члени його сім`ї звернулися з заявою та відповідними графічними матеріалами до Одеської міської ради з заявою про передачу в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,02 га, що в подальшому є умовою для розроблення відповідної технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди.

Для відведення земельної ділянки позивачу за зустрічним позовом необхідно погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами - ОСББ «Палубна-10» та ОСББ «Адміральський 6-А».

Проте відповідач відмовляється погодити межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в фактичному володінні та користуванні позивача за зустрічним позовом, крім того з первісного позову вбачається наявний спір між ОСББ «Палубна-10» та ОСОБА_1 щодо користування зазначеною земельною ділянкою.

У вересні 2023 року ОМР звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСББ «Палубна -10» у якому просила:

1. Скасувати рішення державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича від 28.11.2016 року за індексним номером: 32590497, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) в рівних частках (по 1/4) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та закриття розділу в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ: 101).

2. Скасувати рішення державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича від 28.11.2016 року за індексним номером: 32589175, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) в рівних частках (по 1/4) на нежитлове приміщення-гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ:101).

3. Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 28 кв. м., позначеного під літ. «А», мостіння - І у технічному паспорті, виготовленому 11.11.2016 року ФОП « ОСОБА_5 », та нежитлового приміщення-гаражу, загальною площею 13,9 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних частках набули права власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 19.09.2005 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради.

З вказаного Свідоцтва та технічного паспорту, який є додатком до нього, убачається, що квартира АДРЕСА_5 розташована на другому поверсі двоповерхового багатоквартирного будинку.

Однак, як убачається з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у 2016 році державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та Технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. проведено ряд реєстраційних дій стосовно поділу вказаної квартири на три самостійних та окремих об`єкта нерухомості, а саме:

- квартиру АДРЕСА_5 (власники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розташовану в житловому будинку АДРЕСА_6 , загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.;

- садибний (індивідуальний) житловий будинок під літ. «А» (власники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 28 кв.м.;

- нежитлове приміщення - гараж (власники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13,9 кв.м.

Як убачається з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внаслідок поділу квартири, яка знаходилась на другому поверсі багатоквартирного житлового будинку, утворились нові об`єкти нерухомого майна житловий будинок та нежитлове приміщення-гаражу, що фактично розташовані на земельній ділянці комунальної власності, яка для таких цілей не виділялась, та експлуатуються за відсутності відповідних дозвільних документів.

Вказані обставини свідчать про наявність ознак самочинного будівництва.

Відповідачами здійснено самочинне будівництво житлового будинку та нежитлового приміщення-гаражу, «оформлених» як об`єкти, які виникли внаслідок поділу квартири АДРЕСА_7 , за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що не була відведена для таких цілей у встановленому законом порядку.

Так, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради листом від 04.05.2023 року за вих. № 01-19/518 повідомив, що рішення щодо передачі у Власність (користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалось.

З Акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси, складеного 01.02.2022 року за результатами виїзду за вищевказаною адресою уповноваженими особами Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради вбачається, що біля двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , фактично знаходяться одноповерхові будівлі огороджені металевим парканом.

Також з вказаного акту убачається, що відповідачами здійснено самовільне захоплення земельної ділянки шляхом оформлення права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 використовується відповідачами за відсутності документів, оформлення яких є необхідним для землекористування.

Будівництво житлового будинку та нежитлового приміщення-гаражу відбулось за рахунок земельної ділянки комунальної власності, яка не була відведена для цієї мети, що безпосередньо перешкоджає здійсненню правомочностей територіальної громади м. Одеси як власника такої земельної ділянки щодо володіння, користування та розпорядження нею, оскільки така земельна ділянка залишається забудованою.

Будівництво житлового будинку та нежитлового приміщення-гаражу здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту та документу, що засвідчує прийняття до експлуатації таких об`єктів.

Листом від 16.05.2023 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за вих. № 01-8/108-вх повідомило, що в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 , замовники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ).

Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом рід 24.04.2023 року за вих. № 01-11/694 повідомив, що вихідні дані (містобудівні умови та обмеження) за адресою: АДРЕСА_1 не надавались.

Також Департаментом повідомлено, що відповідно до плану зонування території (зонінгу), затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1316-VII від 19.10.2016 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у зоні Ж-5п - проектні зони змішаної забудови. Зона призначена для розташування багатоквартирних житлових будинків поверховістю вище п!яти поверхів, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування населення, комунальних об`єктів, окремих об`єктів загальноміського та районного значення.

Таким чином, відповідно до Генерального плану м. Одеси та плану зонування території (зонінгу) земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не призначена для розташування індивідуальних садибних житлових будинків, в тому числі для будівництва спірного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 28 кв.м.

На даний час житловий будинок, загальною площею 46,9 кв.м. та нежитлове приміщення-гаражу, загальною площею 13,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 використовуються без введення в експлуатацію у передбаченому законом порядку.

Наявність державної реєстрації права власності на спірні житловий будинок та нежитлове приміщення-гаражу, які начебто утворились після поділу квартири АДРЕСА_7 , свідчить про протиправне набуття речових прав на самочинно збудовані нові об`єкти, що безпосередньо порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій вони розташовані та створює умови для її незаконного використання.

Рішення державного реєстратора прийняті на підставі документів, які не посвідчують у відповідачів речові права на новоутворені об`єкти.

Ані технічний паспорт, ані вищевказаний висновок не є правовстановлюючими документами, які посвідчують право власності на спірні об`єкти нерухомого майна та не можуть слугувати достатньою правовою підставою для реєстрації права власності.

Державним реєстратором проігноровано те, що подані відповідачами документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та в порушення законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, замість передбаченої п. 41 Порядку процедури державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна проведено державну реєстрацію речових прав відповідачів на об`єкти, які начебто виникли в результаті поділу квартири.

Враховуючи те, що на земельній ділянці комунальної власності здійснено самочинне будівництво житлового будинку та нежитлового приміщення- гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва.

В ході дослідження обставин самочинного будівництва житлового будинку та нежитлового приміщення-гаражу за вказаною адресою стало відомо, що 22.02.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звертались до Одеської міської ради з відповідною заявою про надання безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до п. 3 рішення Одеської міської ради від 06.06.2018 року № 3325-УП ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з підстав того, що згідно зонінга проектна зона багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-5п не передбачає індивідуальне житлове будівництво.

Одеська міська рада вважає, що самовільне зайняття ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій розташовані ці споруди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2024 року позови ОСББ «Палубна-10» та Одеської міської ради задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Кравця О.В. від 28.11.2016 року за індексним номером: 32590497, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (по 1/4) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та закриття розділу в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ: 101). Скасовано рішення державного реєстратора Кравця О.В. від 28.11.2016 року за індексним номером: 32589175, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (по 1/4) на нежитлове приміщення-гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ:101). Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 28 кв. м., позначеного під літ. «А», мостіння - І у технічному паспорті, виготовленому 11.11.2016 року ФОП « ОСОБА_5 », та нежитлового приміщення-гаражу, загальною площею 13,9 кв.м. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОМР та ОСББ «Палубна-10» та задовольнити вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована обставинами, на які ОСОБА_1 посилався у зустрічному позові та доказами наданими на їх підтвердження, яким, на переконання скаржника, судом першої інстанції не було надано належної оцінки, зокрема, показам свідків та технічним паспортам. Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою недоведеність ОМР та ОСББ «Палубна-10» порушення власних прав, реєстрацією відповідачами права власності на спірне нерухоме майно, яку скаржник вважає правомірною, посилаючись на факт будівництва відповідних об`єктів нерухомого майно до 1992 року. Також скаржник зауважує про пропуск ОМР строку позовної давності на звернення до суду із відповідними позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Палубна-10» посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Домбровська М.А.., підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, представник ОСББ «Палубна-10» - Кірнасовський Ю.О. та представник ОМР Бутрик А.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи такі обставини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках набули права власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 19.09.2005 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради.

З вказаного Свідоцтва та технічного паспорту, який є додатком до нього, убачається, що вказана вище квартира АДРЕСА_5 розташована на другому поверсі двоповерхового багатоквартирного будинку.

31.08.2018 року органами ДАБК здійснено позапланову перевірку об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи міститься акт, складений Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами місстобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №001093.

З вказаного Акту убачається, що ОСОБА_1 виконано реконструкцію гаражу за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його перепланування та зміни функціонального призначення, без отримання права на виконання будівельних робіт,чим порушено п.1 ч. 1 ст. 34, абз.1 ч.2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз.1 п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України повноваження з розпорядження землями комунальної власності територіальних громад належать відповідним сільським, селищним, міським радам.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо.

Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.91 N 266-XXI "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області", у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 06 квітня 1992 №04 затверджено акти приймання-передачі майна у комунальну власність міста Одеси. Зокрема, акт від 18 лютого 1992 року щодо передачі майна у галузі "житлово-комунальне господарство".

Тож, сукупність наведених вище норм та обставин свідчать про те, що земельна ділянка, на якій відповідачем ОСОБА_1 виконано реконструкцію гаражу за адресою: АДРЕСА_6 шляхом його перепланування та зміни функціонального призначення, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, будь-яким особам у власність чи/або користування для будівництва прибудови за вказаною адресою не надавалась.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

З аналізу з положень наведених норм законодавства вбачається, що, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятих в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будівництвом вважається в тому числі реконструкція об`єкта будівництва.

Відповідно до ч. ч. 1-2 статті 26 цього Закону забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджуються замовником.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється, а також ч. 8 ст. 39 Закону забороняється експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.ст. 32, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті містобудування надається після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно- будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

А згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а відтак право власності на таке майно не може бути зареєстровано в загальному порядку відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 ЦК України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Зокрема п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

При цьому відповідно до ч. 2 цієї статті Закону, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Частинами 8, 9 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

При цьому згідно за ч. 2 цієї статті Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" N 1127 від 25 грудня 2015 року визначено, до для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.

П. 77 цієї Постанови передбачає, що особливості державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті здійснення нового будівництва чи реконструкції, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.

При цьому відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 цього Порядку, є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт.

Водночас, як убачається з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у 2016 році державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та Технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. проведено ряд реєстраційних дій стосовно поділу вказаної квартири на три самостійних та окремих об`єкта нерухомості, а саме:

- квартиру АДРЕСА_5 (власники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розташовану в житловому будинку АДРЕСА_6 , загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.;

- садибний (індивідуальний) житловий будинок під літ. «А» (власники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 28 кв.м.;

- нежитлове приміщення - гараж (власники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13,9 кв.м.

Як убачається з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підставою виникнення права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок та документами поданими для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 та нежитлове приміщення гараж вказані вище об`єкти нерухомого та їх реєстрації є технічний паспорт б/н від 11.11.2016 року видавник ФОП ОСОБА_5 та висновок б/н ОСОБА_7 .

Інших документів, на підставі яких проведено реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомості не зазначено.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, чинного на день проведення оспорюваних реєстраційних дій.

Відповідно до п. 40 Порядку Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Так, статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Таким чином, відповідно до зазначеного Порядку у будь-якому випадку для реєстрації побудованого новоствореного або реконструйованого об`єкту нерухомості необхідний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Так, з технічного паспорта від 11.11.2016 року серії АЕ 002675, виготовленого експертом ОСОБА_5 убачається, що квартира АДРЕСА_7 , загальною площею 50,4 кв.м. складається з 2 житлових кімнат житловою площею 29,4 кв.м. , кухні площею 6,3 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м, балковну площею 0,5 кв.м., комори площею 1 кв.м.

Нежитлове приміщення-гараж за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 11,1 кв.м., а також включає приміщення санвузлу площею 2,8 кв.м.

З матеріалів технічного паспорта від 11.11.2016 року серії АЕ 002118, виготовленого експертом ОСОБА_5 убачається, що садибний будиночок за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 46,9 кв.м.

Відповідно до інформації, зазначеної у висновку б/н ОСОБА_7 об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 складається з двокімнатної кварти АДРЕСА_5 та нежитлового приміщення-гаражу, які можуть бути поділені на три окремі об`єкти нерухомого майна.

Щодо технічного паспорту від 11.11.2016 року серії АЕ 002675, як підстави внесення змін до права власності, колегія суддів зауважує, що технічний паспорт це документ, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту.

Отже, технічний паспорт також не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна та не може бути єдиною підставою для реєстрації змін розділу із збільшення загальної площі об`єкта.

З приводу висновку б/н ОСОБА_7 апеляційний суд зазначає про таке.

Із даної довідки вбачається, що така видана власникам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_7 /19.05.2005 року та Витягу про реєстрацію права власності нерухому майно/№8898812/09.11.2005 року.

Відповідно до п. 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 р. за N 774/14041, чинного на день проведення оспорюваних реєстраційних дій,. Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

При підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, який містить такі дані:

а) кому належить об`єкт нерухомого майна;

б) на підставі яких правовстановлюючих документів;

в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна;

г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками;

ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою;

д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси;

е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Колегія суддів зауважує, що суб`єктом господарювання не перевірено чи входять до складу досліджуваного об`єкту нерухомого майна самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Так, з висновку убачається, що характеризуючи досліджуваний об`єкт нерухомого майна, квартири АДРЕСА_7 , експерт ОСОБА_7 зазначила, що така складається з власне двокімнатної квартири загальною площею 50,4 м.кв., садибного (індивідуального) житлового будинку, площею 46,9 м.кв, мостіння та нежитлового приміщення гаражу, загальною площею 13,9 м.кв.

Водночас, зазначаючи про те, що вказане майно належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_7 /19.05.2005 року та Витягу про реєстрацію права власності нерухому майно/№8898812/09.11.2005 року, експерт залишила поза увагою, що вказані правовстановлюючі документи видані виключно стосовно квартири АДРЕСА_7 загальною площею 50,4 м.кв. та жодних правовстановлюючих документів на садибний (індивідуальний) житловий будинок, площею 46,9 м.кв, мостіння та нежитлове приміщення гаражу, загальною площею 13,9 м.кв. для складення висновку не надано.

Вказані технічний паспорт та висновок не є правовстановлюючими документами та не можуть слугувати законною підставою для прийняття рішення про реєстрацію права власності.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів виснує про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про скасування:

- рішення державного реєстратора Кравця О.В. від 28.11.2016 року за індексним номером: 32590497, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (по 1/4) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та закриття розділу в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ: 101);

- рішення державного реєстратора Кравця О.В. від 28.11.2016 року за індексним номером: 32589175, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (по 1/4) на нежитлове приміщення-гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ:101), як такої що були прийняті державним реєстратором із порушенням Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність тих обставин, що внаслідок проведеної реконструкції гаражу за адресою: АДРЕСА_1 фактично було самочинно збудовано два самостійні об`єкти нерухомого майна: садибний (індивідуальний) житловий будинок, площею 46,9 м.кв. з мостінням та нежитлове приміщення гаражу, загальною площею 13,9 м.кв.

Стосовно доводів скаржника про те, що зареєстроване рішеннями державного реєстратора Кравця О.В. від 28.11.2016 року нерухоме майно не підлягає введенню в експлуатацію, як таке, що було закінчено будівництвом до 5 серпня 1992 року, колегія суддів зауважує про таке.

Дійсно, Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачають спеціальний порядок для державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Так, статтю 31 Закону визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Пункт 42 Порядку ж визначає, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Водночас, для проведення державної реєстрації прав власності на відповідні садибний (індивідуальний) житловий будинок та нежитлового приміщення гаражу, крім технічного паспорту, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визначених ст. 31 Закону та п. 42 Порядку документів подано не було.

Колегія суддів також зауважує, що попри твердження скаржника про те, що (індивідуальний) житловий будинок гараж за адресою АДРЕСА_1 було побудовано до 05 серпня 1992 року відповідачами, у порушення ст. ст. 12, 77-81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вказаних обставин відповідач суду не надає. Так, покази свідків на які посилається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, у розумінні вказаних статей, не є ані допустимими, ані достовірними, ані достатніми у своїй сукупності.

Щодо технічного паспорту складеного 11.11.2016 року на який, як на доказ вказаних вище обставин посилається скаржник, колегія суддів зазначає, що такий, зважаючи на дату його складення, у розумінні ст. 77 ЦПК України, не є належним доказом обставин, що склались до 05 серпня 1992 року.

Окремо, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-якого речового права, як на відповідні (індивідуальний) житловий будинок та гараж, так і на земельну ділянку під таким об`єктом.

Щодо вимог про звільнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва.

Одеська міська рада звернулась до суду у із цим позовом, посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 376 ЦК України, у зв`язку із порушенням прав, як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , незаконним розташуванням на такій відповідачами (індивідуального) житлового будинку та нежитлового приміщення-гаражу.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі №822/2149/18 сформував висновок про те, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Отже встановивши, що вказані об`єкти нерухомого майна є самочинним будівництвом, розташований на землі територіальної громади м. Одеси та перешкоджає реалізації громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про задоволення позовних вимог ОМР, скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 13 грудня 2023 року у справі №522/17307/19 (провадження № 61-972св23), від 28 грудня 2023 року у справі №523/1749/21 (провадження №61-7898св23).

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо пропуску ОМР строку позовної давності зважаючи на таке.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18).

Необхідність звернення до суду з позовом ОМР обґрунтувала порушенням своїх прав, як власника земельної ділянки, на якій розміщено відповідні (індивідуальний) житловий будинок та гараж, право власності на які на час вирішення спору зареєстроване за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З огляду на встановлені статтею 152 ЗК України способи захисту прав на земельні ділянки та визначені [….] вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, [….], але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року по справі № 922/2155/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту порушеного права можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод у користуванні чи розпорядженні майном. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності.

Фактично оформивши право власності на відповідні (індивідуальний) житловий будинок та гараж відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не набули права власності на земельну ділянку комунальної власності, на якій воно розташоване.

За таких обставин, коли спірна земельна ділянка не вибула із комунальної власності, ОМР обрало належний спосіб захисту негаторний позов про звільнення земельної ділянки, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Допоки особа є власником нерухомого майна (земельної ділянки), вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Згідно з висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 6 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення (пункт 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Не відійшов від вказаних вище висновків щодо незастосування позовної давності до негаторного позову Верховний Суд і у постанові, яка була прийнята після постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, зокрема у постанові від 27.01.2021 року по справі № 205/4349/16-ц.

Щодо порушення прав ОСББ «Палубна-10» колегія суддів зауважує, що ОСББ «Палубна-10» є юридичною особою, створеною співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою захисту їх прав та інтересів, належного утримання спільного шайна, забезпечення належних умов проживання.

Прибудинкова територія, на якій відповідачами самочинно збудовано об`єкти нерухомого майна, відповідно до положень п.6 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спільним майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горраіз Лізаррага та інші проти Іспанії» (заява №62543/00 від 10.11.2004) зазначено, що «... в сучасному суспільстві, коли громадяни стикаються з особливо складними управлінськими рішеннями, звернення до колективних органів, таких як асоціації, є одним із доступних, а іноді і єдиним доступним для них, засобом, завдяки якому вони можуть ефективно захищати власні інтереси. Крім того, законодавством більшості європейських країн визнано право асоціацій брати участь у судових провадженнях для захисту інтересів своїх членів. ... Суд не може ігнорувати цей факт при тлумаченні поняття "потерпілий". Будь-яка інша, надміру формалізована інтерпретація цієї концепції, зробить захист прав, гарантованих Конвенцією, неефективними та ілюзорними (п. 38). Суд визнав, що гарантії статті 6 § 1 також розповсюджуються на об`єднання, у разі, коли вони вимагають визнати права чи інтереси їх членів (п. 45).

Застосовуючи такий підхід Європейського суду з прав людини до контексту обставин справи апеляційний суд виснує, що ОССБ, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас, інтереси об`єднання, як юридичної особи, не завжди співпадають з інтересами кожного члена об`єднання.

З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються будинку. Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже і права на звернення до суду із самостійним позовом.

Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду. Відтак, невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів, призвело б до неможливості забезпечення і захисту прав співвласників будинку і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання, за обставинами цієї справи захисту прав співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користування прибудинковою територією, як спільним майном.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про задоволення позовів ОСББ «Палубна-10» та Одеської міської ради та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький