Справа № 562/2742/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"15" липня 2025 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в :

У поданій 15 вересня 2021 року заяві позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить:

- припинити його право спільної часткової власності стосовно іншого співвласника ОСОБА_2 ;

- виділити йому в натурі частку майна, що відповідає частині житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , позначену в технічному паспорті КП «Здолбунівське міське БТІ» 30 липня 2021 року, а саме: 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 санвузол, 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 житлова загальною площею 92,5 м.кв., відокремленим об`єктом нерухомого майна, а також надвірні будівлі «Б» - літня кухня-сарай, «Д» - гараж, «Е» - вигрібна яма, «Ж» - колонка;

- визнати за ним право власності на виділену в натурі частку майна;

- виділити йому частку земельної ділянки відповідно до частки в будинковолодінні для відокремленого об`єкта нерухомого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що угоди про виділення належної частки з відповідачем не досягнуто.

Заявою від 15 листопада 2021 року позивач уточнив своє вимоги відповідно до яких просить виділити йому частку земельної ділянки площею 0,0467га згідно з планом поділу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , відповідно до частки в будинковолодінні для відокремленого об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року за клопотанням позивача забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будівельні та інші роботи на земельній ділянці, на якій розташоване будиннковолодіння АДРЕСА_1 .

20 грудня 2021 року відповідачем подано зустрічний позов, змінений заявою від 13 січня 2022 року, за яким ОСОБА_2 просила:

- виділити їй в натурі частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 в окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості, що складається з вхідного ганку а1, коридору 2-1, ванни 2-2, кухні 2-3, житлових кімнат 2-4 і 2-5 та коридору 2-6 загальною площею 47,5 кв.м., та надвірні будівлі і споруди: сарай «В», погріб «Пг/В», колонка «З», вигрібна яма «Є», огорожі №1 та замощення «І»;

- залишивши в спільному користуванні вбиральню «Г» та огорожу №2;

- виділити їй в натурі частку земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка знаходиться по АДРЕСА_1 згідно плану поділу земельної ділянки;

- виділити їй в натурі частку земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 згідно плану поділу земельної ділянки;

- припинити право спільної часткової власності сторін на спірні житловий будинок та земельні ділянки.

У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом із запропонованим поділом не погодився, подавши 21 січня 2022 року заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить:

- припинити право спільної часткової власності сторін на спірні житловий будинок та земельні ділянки;

- виділити йому в натурі частку майна, що відповідає частині житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , позначену в технічному паспорті КП «Здолбунівське міське БТІ» 30 липня 2021 року, а саме: 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 санвузол, 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 житлова (мансарда) загальною площею 92,5 м.кв. як відокремлений об`єкт нерухомого майна, а також надвірні будівлі «Б» - літня кухня-сарай, «Д» - гараж, «Е» - вигрібна яма, «Ж» - колонка, «І» замощення , «В» сарай, «Г» - вбиральня, №2 огорожа, а2 прибудова, частини огорожі №1;

- виділити йому в натурі частку земельної ділянки, згідно з планом поділу №1, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спорудами, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , для його відокремленого об`єкта нерухомого майна;

- виділити йому в натурі частку земельної ділянки, згідно з планом поділу №1, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на виділену в натурі частку майна;

- у спільному користуванні залишити огорожу №1.

У відповіді на відзив на зустрічний позов та заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 не погодилась з доводами ОСОБА_1 щодо її незгоди на добровільне врегулювання спору та вказала, що вирішення спору щодо поділу земельної ділянки є можливим за умови укладення договору сервітуту для забезпечення проходу до сараю «В» та туалету «Г», а в іншому випадку земельна ділянка не підлягає поділу.

У запереченнях на відповідь на відзив на зустрічний позов ОСОБА_1 з доводами ОСОБА_2 не погодився з наведених у позові підстав.

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року в справі за клопотанням представника відповідача призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження зупинено, яка за повідомленням експерта від 17 грудня 2023 року не була проведена у зв`язку з виявленням добудови до будинку, дозвільної документації на яку не було надано.

Ухвалою суду від 06 березня 2024 року в справі повторно призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження зупинено, яка за повідомленням експерта від 29 листопада 2024 року не була проведена за відсутністю необхідних для проведення експертизи документів.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих представниками сторін заяв просять справу розглянути без їх участі.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За змістом ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 січня 2005 року, зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 10 грудня 1993 року, а за ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 09 жовтня 2018 року.

За вказаним договором дарування ОСОБА_2 прийняла в дар частку жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 загальною площею 73,9м2, житловою площею 49,4 м2, зазначеного в по поверховому плані літерою «А» житловий будинок, «Б» літня кухня-сарай, «В» сарай, «Г» вбиральня, «Д» гараж, «Е» вигрібна яма, «Є» вигрібна яма, «Ж» колонка, «З» колонка, №1 огорожа, №2 огорожа, І замощення, який розташований на земельній ділянці розміром 0,1000 га з кадастровим номером :00:015:0158, дарування якої відбулося одночасно з посвідченням вказаного договору.

Право користування зазначеною в договорі дарування часткою нерухомого майна (пункт 3 договору) визначено договором про порядок володіння та користування житловим будинком, посвідченим 18 березня 2005 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Чайковською А.О. за реєстраційним номером №194, за яким у користування ОСОБА_2 переходять: 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 кухня, 1-4 коридор, 1-5 житлова, 1-6 житлова, «В» сарай, «З» - колонка, «Є» - вигрібна яма, №2 огорожа, частина №1 огорожа, частина «Г» - вбиральні, частина «І» - замощення, житловою площею 23 м2, загальною площею 47,5 м2.

Указані в договорі дарування від 09 жовтня 2018 року відомості щодо загальної та житлової площі по АДРЕСА_1 відповідають відомостям, зазначеним у свідоцтва про право власності на спадщину від 10 грудня 1993 року, виданого ОСОБА_1 державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Собіною О.А., та у технічному паспорті від 05 вересня 2018 року.

З представленого первісним позивачем технічного паспорту від 30 липня 2021 року, за яким ОСОБА_1 пропонує здійснити поділ житлового будинку, вбачається, що загальна та житлова площа будинку збільшилася за рахунок здійснення добудови приміщень 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 санвузол та житлової кімнати (мансарди) 1-6 загальною площею 67,1 м2, дозвільної документації на яку та правовстановлюючі документи він не надав.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом частини другої ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.3 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року в справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року в справі № 6-286цс15, а також Верховний Суду складі Касаційного цивільного суду в постановах від 06 березня 2019 року в справі №361/4685/17, від 15 квітня 2020 року в справі №307/3957/14-ц, від 03 червня 2020 року в справі №722/1882/16-ц, від 16 березня 2021 року в справі № 562/542/19, від 15 листопада 2021 року в справі №279/790/18, від 17 листопада 2021 року в справі № 182/4522/19, від 16 лютого 2022 року в справі №495/6053/19, від 09 березня 2023 року в справі № 127/28862/21 та інших.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року в справі № 680/214/16 та від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17.

Отже, до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

З урахуванням викладеного, сталої та сформованої судової практики Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

Крім того, частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

Жодних належних та допустимих у розумінні ст.77-78 ЦПК України доказів технічної можливості поділу (перебудови) спірного житлового будинку (без урахування самочинно влаштованих добудов) з огляду на стан його конструктивних елементів та земельних ділянок площею 0,0168га з кадастровим номером :00:015:0159 та площею 0,1га з кадастровим номером :00:015:0158, які розташовані на АДРЕСА_1 , відповідно до належних часток сторони не надали.

А відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень до ст.152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання, лише у разі виконання таких робіт без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Проведена згідно технічного паспорту від 30 липня 2021 року добудова до частини житлової кімнати 1-4 (1-7 за технічним паспортом від 05 вересня 2018 року) передбачає влаштування окремого входу шляхом втручання у несучу конструкцію та інженерні комунікації, зокрема мереж газо-електро-постачання, водопостачання та опалення, яке проводиться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил.

Обставин технічної можливості та дотримання відповідних норм і правил при виконанні будівельних робіт з влаштування такого перепланування не підтверджено.

З огляду на викладене та ураховуючи те, що позовні вимоги про поділ домоволодіння та земельних ділянок ділянки між собою тісно пов`язані суд дійшов висновку, що в задоволені первісного та зустрічного позову слід відмовити повністю за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст.258-273, 280-284, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності відмовити.

Вжиті ухвалою суду від 26 листопада 2021 року заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будівельні та інші роботи на земельній ділянці, на якій розташоване будиннковолодіння АДРЕСА_1 скасувати.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: