Справа № 686/2219/25
Провадження № 2/686/2415/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвої Д.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування на утриманні, -

встановив:

23.01.2025 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою та просить встановити факт перебування на його утриманні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що з березня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Проте, позивач звертає увагу суду на те, що дитина хворіє та є інвалідом та дружина через важку хворобу не взмозі утримувати неповнолітню дитину. Позивач проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_1 .

Заявник вважає, що долучені до матеріалів заяви докази підтверджують той факт, що дитина фактично перебуває на його утриманні, оскільки доходів дружини недостатньо для утримання та остання хворіє на полікістоз обох нирок.

Заявник звертає увагу суду на те, у нього виникла необхідність у встановленні факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини інваліда так, як дружина хворіє. Однак, жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливість видачі органом державної влади та/або місцевого самоврядування документів, які б могли підтверджувати факт утримання неповнолітньої дитини. Тому, для можливості реалізації прав заявника як батька, ОСОБА_2 просить встановити зазначений юридичний факт у судовому порядку.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.04.2025 року, до участі у справі в якості третіх особ, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача вимоги поданої заяви підтримав та пояснив суду, що встановлення вказаного факту необхідне позивачу для можливості здійснення у повному обсязі сімейних прав та обов`язків.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що з 17.03.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №402, від якого у них народилася дочка.

Згідно даних акту від 05.12.2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.11.2019 року.

Згідно посвідчення управління праці та соціального захисту Хмельницької міської ради № НОМЕР_3 з 14 березня 2025 року дитині присвоєно статус - інвалід з дитинства.

Даними виписки з карти амбулаторного хворого підтверджується, що мати дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 хворіє на полікістоз нирок та через хворобу позбавлена можливості утримувати та турбуватися про дитину.

Факт перебування на утриманні позивача неповнолітньої дитини підтверджується також наступними доказами, які наявні в матеріалах справи. Окрім того, необхідність встановлення зазначеного факту підтверджується медичними та консультативними висновками лікарів щодо дитини-інваліда.

Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Факт, про встановлення якого просить позивач, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

У даному випадку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали встановлення факту перебування на утриманні позивача малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання, що на даний час позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду заявленого факту з метою можливості здійснення ним у повному обсязі сімейних прав та обов`язків щодо дитини, а тому позовна заява підлягає задоволенню та слід встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_2 , неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 280-283, 293 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155, 157, 180, 199 СК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування на утриманні- задоволити.

Встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.07.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин