Справа № 372/874/25
Провадження № 2-946/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 червня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Узлій М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей та сім`ї Управління у справах дітей, сім`ї, соціальної та ветеранської політки Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, Міністерство оборони України, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

20.02.2025 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до відповідачки, в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 2014 року проживав разом з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у низ народилася дочка ОСОБА_4 . Вони разом проживали в АДРЕСА_1 до літа 2019 року, а з літа 2019 року дочка періодично проживала та з ним, то з матір`ю. З середини квітня 2023 року дочка почала постійно проживати з ним, а відповідачка припинила спілкування з дочкою, взагалі нею не цікавиться та не спілкується. На даний час відповідачка проживає в м. Обухів, йому відомо, що вона зареєструвала шлюб, змінила прізвище, народила ще одну дитину та проживає разом зі своїм чоловіком та їхньою спільною дитиною. Він самостійно повністю займається вихованням, лікуванням та розвитком доньки, возить її до лікарів, піклується про її фізичний та психічний стан, він неодноразово звертався до відповідачки з прохання надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дочки разом з ним, однак відповідача проявляла байдужість до цього питання з відмовкою самостійного вирішення ним цієї проблеми у зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду з позовом для вирішення цього питанням. Рішенням суду від 04.12.2024 року позов було задоволено та надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди матері. Вважаю, що місце проживання малолітньої дитини в її інтересах необхідно визначити разом з батьком, оскільки ним створено для дитини належні умови для проживання, матеріально-побутового забезпечення та виховання, моральної підтримки в той час, як мати до дочки рівнодушна, безучасна, взагалі дитиною не цікавиться у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

04.03.2025 року винесено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено по справі підготовче судове засідання.

07.04.2025 року винесено ухвалу, якою залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, продовжено строки підготовчого провадження.

28.04.2025 року винесено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що їх спільна з відповідачкою дитина постійно проживає разом з ним, мати дитини відповідачка по справі не опікується дочкою, дитина і до початку повномасштабного вторгнення проживала з ним. Відповідачка останні раз спілкувалася з дитиною коли телефонувала на її день народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , а перед цим останній раз спілкувалася з дочкою ІНФОРМАЦІЯ_4 на перший дзвоник. Відповідачка на данай час вийшла заміж і народила ще одну дитину у Черкаській області. Починаючи з квітня 2023 року відповідачка разом з дитиною спільно не проживає. У військовій частині йому сказала, що для того, щоб його списали йому потрібно мати судове рішення про визначення місця проживання дитини з ним. Відповідачка не порушую умови Розпорядження відповідно до якого визначено місце проживання дитини з ним.

Свідок ОСОБА_5 , будучи співробітницею в судовому засіданні пояснила, що малолітня дитини позивача ОСОБА_6 проживає разом з батьком з 2023 року, який нею опікується та виховує її. Вважає, що дочці краще проживати з батьком, оскільки він займається її розвитком.

Свідок ОСОБА_7 , будучи сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що дочка позивача іноді залишається з нею, позивач, як батько опікується дитиною. Дочка проживає з позивачем з 2021 року.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоч про день час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала.

Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Управління у справах дітей, сім`ї, соціальної та ветеранської політки Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, направив до суду письмові пояснення в яких висловив позицію щодо позову, просив врахувати подані пояснення під час розгляду справи.

Вислухавши позивача, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_8 , з 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилася дочка - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Позивач, відповідачка у справі та їхня спільна дочка проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 до літа 2019 року. З літа 2019 року дочка періодично проживала то з позивачем, то з відповідачкою.

З середини квітня 2023 року дочка постійно проживає разом з позивачем, а відповідачка припинила спілкування з дочкою та взагалі нею не цікавиться та не спілкується.

Відповідачка у справі зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка зареєструвала шлюб, змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 , народила дитину та проживає разом зі своїм чоловіком та їх спільною дитиною.

Спільна дочка сторін ОСОБА_3 зарахована до Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Казка» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області 07.09.2023 року. Відповідачка у справі ніколи не приводила та не забирала дочку з освітнього закладу.

3 18.12.2023 по 09.02.2024 року дочка навчалась в Інклюзивно-ресурсному центрі Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області.

Дочка зарахована до 1 класу спеціальної школи № 4 Оболонського району м. Києва на 2024-2025 рік. Документи для зарахування дитини до 1 класу надав позивач. Дочка навчається в 1-Б класі. Позивач відповідально ставиться до навчання дочки. З психолого-педагогічної характеристики учениці 1-Б класу ОСОБА_3 вбачається, що приводить до навчального закладу та забирає дівчинку саме батько ОСОБА_1 , який бере активну участь у громадському житті класу, прислухається до порад педагогів. ОСОБА_1 постійно цікавиться шкільним життям дівчинки. Піклується про й фізичний і психічний стан.

Позивач уклав декларацію з педіатром КНП «ГОСТОМЕЛЬСЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САHITAPHOЇ Допомоги» ГОСТОМЕЛЬСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ. Дочка перебуває на обліку у лікаря педіатра і знаходиться під постійним наглядом психолога і психіатра.

Дочка сторін знаходиться на обліку в НДСЛ «ОХМАТДИТ», куди позивач постійно возить дочку до лікарів, в тому числі до дитячого алерголога, лікаря-оталаринголога, невролога. Також дочка знаходиться під постійним наглядом психолога i психіатра.

Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дочки разом зі ним, однак відповідачка проявляла байдужість до цього питання прохання з відмовкою самостійного вирішення цієї проблеми, тому позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди матері.

Рішенням суду надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, без письмової згоди матері - ОСОБА_12 за місцем реєстрації та проживання батька: ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення суду позивач зареєстрував місце проживання дочки у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади.

Крім того, з офіційного сайту Судова влада України позивачу стало відомо про те, що відповідачка стягнула з нього кошти на утримання дочки. Судовий наказ в справі № 372/3833/19 виданий 09.12.2019 року. Оскільки дитина фактично проживає зі мною та знаходиться на його утриманні, він має право та намір звернутися до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 09.12.2019 року у справі № 372/3833/19.

У зв`язку з викладеними обставинами позивач з метою захисту свої і дитини прав та інтересів він звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Крім того, позивач також звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Управління у справах дітей, сім`ї, соціальної та ветеранської політики Гостомельської селищної військової адміністрації з проханням надати висновок про визначення місця проживання дочки разом зі батьком.

Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області 21.11.2024 року прийняла Розпорядження № 1966 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком». Розглянувши подання начальника служби у справах дітей та сім`ї Управління у справах дітей, сім`ї, соціальної та ветеранської політики Гостомельської селищної військової адміністрації від 19 листопада 2024 року та представлені документи, з метою забезпечення захисту прав та законних інтересів було вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Викладені обставини підтверджуються Розпорядженням № 1966 від 21.11.2024 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком».

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про Ті здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з врахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618- IV завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У позовній заяві позивач зазначає, що з 2014 року він проживав разом з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у низ народилася дочка ОСОБА_4 . Вони разом проживали в АДРЕСА_1 до літа 2019 року, а з літа 2019 року дочка періодично проживала та з ним, то з матір`ю. З середини квітня 2023 року дочка почала постійно проживати з ним, а відповідачка припинила спілкування з дочкою, взагалі нею не цікавиться та не спілкується. На даний час відповідачка проживає в м. Обухів, йому відомо, що вона зареєструвала шлюб, змінила прізвище, народила ще одну дитину та проживає разом зі своїм чоловіком та їхньою спільною дитиною. Він самостійно повністю займається вихованням, лікуванням та розвитком доньки, возить її до лікарів, піклується про її фізичний та психічний стан, він неодноразово звертався до відповідачки з прохання надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дочки разом з ним, однак відповідача проявляла байдужість до цього питання з відмовкою самостійного вирішення ним цієї проблеми у зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду з позовом для вирішення цього питанням. Рішенням суду від 04.12.2024 року позов було задоволено та надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди матері. Вважає, що місце проживання малолітньої дитини в її інтересах необхідно визначити разом з батьком, оскільки ним створено для дитини належні умови для проживання, матеріально-побутового забезпечення та виховання, моральної підтримки в той час, як мати до дочки рівнодушна, безучасна, взагалі дитиною не цікавиться у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у цивільному процесі.

Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основним засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п.п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи,поданим відповідно од цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду не встановлено, що між Позивачем та Відповідачкою існує який-небудь спір та/або неузгодженості щодо того, з ким проживатиме їхня неповнолітня дитина. Також слід зазначити, що Відповідачка не позбавлена батьківських прав і у неї існують визначені законодавством зобов`язання щодо виконання батьківських обов`язків. Той факт, що дитина проживає з Позивачем і останній забезпечує усі її потреби, не позбавляє Відповідачку можливості піклуватися про неї та не звільняє від виконання батьківських обов`язків.

Крім того Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області 21.11.2024 року прийняла Розпорядження № 1966 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком». Розглянувши подання начальника служби у справах дітей та сім`ї Управління у справах дітей, сім`ї, соціальної та ветеранської політики Гостомельської селищної військової адміністрації від 19 листопада 2024 року та представлені документи, з метою забезпечення захисту прав та законних інтересів було вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Викладені обставини підтверджуються Розпорядженням № 1966 від 21.11.2024 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком».

Відповідно до частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Серед документів, що містяться у справі відсутнє підтвердження спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з одним з батьків. Відповідачка жодним чином не виявляла бажання, щоб малолітня дочка сторін проживала з нею, Розпорядження № 1966 від 21.11.2024 року вона не оскаржувала, з чого можна зробити висновок, що відповідачка ОСОБА_13 не проти того, щоб їх спільна дитина проживала з батьком ОСОБА_1 . Також відсутність відзиву на позовну заяву говорить про відсутність спору матері та батька щодо визначення місця проживання малолітньої дочки разом з батьком, а тому комісія дійшла висновку про задоволення звернення ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітньої дочки разом з батьком у зв`язку з відсутністю спору між батьками, та прийняла відповідне Розпорядження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що під час розгляду справи позивачем, не надано належних і допустимих доказів наявності спору між сторонами, щодо визначення місця проживання дитини, а тому оцінивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 21, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей та сім`ї Управління у справах дітей, сім`ї, соціальної та ветеранської політки Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, Міністерство оборони України, про визначення місця проживання дитини відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко