Номер провадження: 22-ц/813/3773/25
Справа № 499/425/23
Головуючий у першій інстанції Кравчук О.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Стефан» про розірвання договору оренди, стягнення невиплаченої орендної плати, пені, на рішення Іванівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кравчук О.О. 18 грудня 2024 року у смт. Іванівка Одеської області, -

встановила:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Іванівського районного суду Одеської області із позовом до ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» про розірвання договору оренди, стягнення невиплаченої орендної плати, пені, в якому просила: розірвати договір оренди з кадастровим номером :01:004:0093, площею 8,6606 га, укладений 24 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» в особі директора Колесникова О.І.; стягнути з ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати та нараховану за прострочення плати пеню у розмірі 49238,59 грн.; стягнути з відповідача судові витрати (т. 1 а.с. 1-9).

В обґрунтування позову посилалася на те, що 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» уклали Договір зі строком дії 10 років; починаючи з 2020 року відповідач перестав сплачувати орендну плату, чим порушив істотні умови Договору; несплата орендної плати є істотною підставою для розірвання Договору; загальна сума несплаченої орендної плати становить 47138,89 грн., пені 2100 грн. (за 2020 рік 13349,83 грн., 1117,20 грн. пені, за 2021 рік 16894,53 грн., 798 грн. пені, за 2022 рік 16894,53 грн., 184,80 грн. пені).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т. 3 а.с. 41-49).

Додатковим рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2025 року заяву представника ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було проігноровано те, що строк, протягом якого приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбніков О.В. зупинив провадження після отримання відповідної заяви від представника ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджує наявність перешкод у користуванні земельною ділянкою. У відзиві на позов, відповідач визнав, що не здійснює сплату грошових коштів за оренду земельної ділянки, що зумовлено перешкодами, які нібито чинить ОСОБА_1 , однак, в той же час, не надав суду на підтвердження вказаного жодного доказу.

Сторони про розгляд справи на 10 червня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ОСОБА_1 та ТОВ СП «Стефан».

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року № 2498-VIII, який набрав чинності 01 січня 2019 року (далі Закон № 2498-VIII) внесено ряд змін у законодавчі акти.

Так, згідно ч. 1, 2, 5 ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції Закону № 2498-VIII), земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.

За ч.ч. 1, 2, 11 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ТОВ сільськогосподарське підприємство «Стефан» уклали Договір зі строком дії 10 років.

Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер :01:004:0093 (п. 1 Договору, том 1, а.с. 14-17).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,6606 гектарів, у тому числі ріллі 8,6606 га (п. 1 Договору, том 1, а.с. 14-17).

Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В будь-якому випадку даний договір діє до закінчення технологічного циклу збирання врожаю, вирощеного на орендованій ділянці у році закінчення строку дії договору (п. 6 Договору, том 1, а.с. 14-17).

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі : 300 кг пшениці за кожний га або по еквіваленту різними видами натуральної оплати або в грошовому виразі, але не нижче трьох відсотків від нормативної грошової оцінки землі (п. 7 Договору, том 1, а.с. 14-17).

Орендна плата вноситься у такі строки - з 01 серпня до 31 грудня кожного року (п. 7 Договору, том 1, а.с. 14-17).

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 9 Договору, том 1, а.с. 14-17).

Права орендодавця: вимагати від орендаря в повному розмірі та своєчасно проводити орендну плату (п. 20 Договору, том 1, а.с. 14-17).

Обов`язки орендодавця: не вчиняти дій, які б перешкоджали б орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (п. 20 Договору, том 1, а.с. 14-17).

Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (п. 32 Договору, том 1, а.с. 14-17).

20 листопада 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_5 » (т.1 а.с. 13).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 травня 2023 року вбачається, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 17,3112 га, кадастровий номер :01:004:0093 (том 1, а.с 76-78).

Іванівський районний суд Одеської області рішенням від 29 квітня 2021 року у справі №499/244/20 задовольнив позовну заяву ТОВ «Стефан» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні 1/2 земельної ділянки загальною площею 17,3212 га (1/2 - 8,66 га), кадастровий номер - :01:004:0093, що розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області та належить їй на праві спільної часткової власності, яка знаходиться в оренді ТОВ СП «Стефан» (том 1, а.с. 97-114).

Одеський апеляційний суд постановою від 23 листопада 2022 року залишив без змін рішення від 29 квітня 2024 року (том 1, а.с. 85-96).

Верховний Суд постановою від 16 серпня 2023 року залишив без змін рішення від 29 квітня 2021 року, постанову від 23 листопада 2022 року у цивільній справі №499/244/20 (том 3, а.с. 19-38).

Приватний виконавець постановою від 04 квітня 2023 року відкрив виконавче провадження №71469621 щодо виконання рішення від 29 квітня 2021 року (том 1, а.с. 115-116).

Приватний виконавець постановою від 08 травня 2023 року на підставі ухвали Верховного Суду від 19 квітня 2023 року зупинив виконавче провадження №71469621 (том 1, а.с. 119-120).

Довідка, видана відповідачем 05 червня 2023 року свідчить, що починаючи з осені 2019 року, відповідач не здійснює обробку 1/2 частини земельної ділянки через здійснення позивачем перешкод у користуванні земельною ділянкою (том 1, а.с. 189).

Акт обстеження земельної ділянки від 12 червня 2023 року складений відповідачем, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджує, що 1/2 земельної ділянки засіяна озимою пшеницею (том 2, а.с. 240).

Приватний виконавець постановою від 21 вересня 2023 року наклав арешт на 1/2 частину земельної ділянки (том 2, а.с. 226).

Приватний виконавець постановою від 04 жовтня 2023 року закінчив виконавче провадження №71469621, через виконання боржником вимог виконавчого документу (том 2, а.с. 227).

Акт приватного виконавця від 21 вересня 2023 року свідчить, що позивач виконала вимоги виконавчого листа та усунула перешкоди в користуванні 1/2 частини земельної ділянки (том 2, а.с. 228).

На відеозаписі, наявному у матеріалах справи, зафіксований факт спроби тракториста, якого направив відповідач, здійснити обробіток належної позивачу земельної ділянки. Натомість позивач зазначила, що не дає згоду на обробіток земельної ділянку, перебуваючи перед трактором (том 2, а.с. 44).

Свідок ОСОБА_6 доповів суду першої інстанції, що він працює трактористом у відповідача. Восени 2020 року свідок намагався здійснити обробіток земельної ділянки, яка належить позивачу, однак остання його зупинила та повідомила, що він не має права обробляти земельної ділянки, яка належить їй на праві власності. Свідок не здійснював обробіток земельної ділянки в 2020-2023 роках; суміжні земельні ділянки оброблялися та засівалися зерновими культурами; оскільки на земельній ділянці були встановлені спеціальні мітки, не здійснював заїзд у ці межі; бачив, що земельна ділянка оброблялася за допомогою іншого трактора. На відео зафіксовано, як він намагається здійснити обробіток поля, а позивач чинить перешкоди.

Свідок ОСОБА_8 надав аналогічні показання, що надав свідок ОСОБА_6 , та додатково зазначив, що він працював трактористом у відповідача в 2019-2020 роках; позивач не дозволила йому здійснити обробіток земельної ділянки; у вересні-жовтні 2021 році, на прохання чоловіка позивача, на належному їм тракторі здійснював обробіток її земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_9 надав пояснення суду першої інстанції про те, що він працює на посаді директора ТОВ «Стефан» з 2014 року. Договір з позивачем укладений в 2016 році. У 2019-2020 роках свідок запропонував орендодавцям, зокрема й позивачу укласти додаткову угоду, яка передбачала збільшення розміру орендної плати за Договором, однак позивач відмовилася укладати додаткову угоду та коли зателефонувала йому, то повідомила про намір самостійно здійснювати обробіток належної їй земельної ділянки, після цього він звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка була задоволена. Незважаючи на викладене, позивач продовжила чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, через що ОСОБА_9 звернувся до приватного виконавця. Відповідач не сплачував орендну плату позивачу за 2020-2023 роки, оскільки фактично був позбавлений можливості здійснювати обробіток земельної ділянки та збір врожаю. У 2022 році позивач засіяла пшеницю, проте врожай незібрала, через побоювання встановлення відповідачем системи відеоспостереження для підтвердження здійснення нею самостійного обробітку земельної ділянки. Суміжні земельні ділянки обробляються без перешкод, а їх власникам вчасно сплачується орендна плата.

Позивач надала суду наступні пояснення: Договір між сторонами був укладений строком на 10 років, у 2020 році вона просила відповідача збільшити виплату орендної плати, однак відповідач відмовив у її проханні, тому між ними виник конфлікт. ОСОБА_1 не зверталася до відповідача з письмовими пропозицією щодо зміни умов Договору, не чинила відповідачу жодних перешкод в користуванні земельною ділянкою, обробіток земельної ділянки жодна особа на її прохання не здійснювала. Відповідач неправомірно не виплачує позивачці орендну плату. ОСОБА_1 не пам`ятає, коли було виконане рішення від 29 квітня 2021 року.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1 ст. 613 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 1, 2 ст. 651 ЦК).

Згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України, далі ЗК).

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», далі Закон № 161-XIV).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ч. 1 ст. 13 Закону № 161-XIV).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 161-XIV).

Орендодавець має право вимагати від орендаря: своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 161-XIV).

Згідно ч. 2, 3, 4, ст. 31 Закону № 161-XIV, договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Системний аналіз вищевказаних норм права свідчить, що правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом № 161-XIV, ЗК та загальними нормами ЦК щодо підстав дострокового розірвання договору. За загальними правилами умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення умов договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала під час укладення договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Натомість, підставою для розірвання договору оренди землі є саме умисна, систематична несплата орендної плати (два та більше випадки), у разі коли обома сторонами договору належно виконуються інші його умови відповідно до вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції правильно враховано, що з огляду на положення ст. ст. 13, 14 ЦК, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Судом правильно прийнято до уваги, що під час розгляду цивільної справи №499/244/20 судами трьох інстанцій була надана правова оцінка діям позивача щодо перешкоджання відповідачу в користуванні земельною ділянкою, починаючи з 2019 року, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини мають преюдиційне значення для цієї справи.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, та не спростовано позивачем, що усунення нею перешкод у користуванні земельною ділянкою фактично відбулося лише 21 вересня 2023 року, тобто, відповідач з осені 2019 року до 21 вересня 2023 року мав перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Тому, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що відповідач був позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою з вини саме позивачки, яка самостійно проводила польові роботи, внаслідок того припинилась і виплата на користь останньої орендної плати, яка за своєю суттю є платою за фактичне користування земельною ділянкою.

Відтак факт несплати відповідачем орендної плати за Договором, починаючи з 2019 року, викликаний недобросовісною поведінкою ОСОБА_1 .

Належних та допустимих доказів того, що відповідач умисно та систематично не виконував обов`язки орендаря, позовна заява та апеляційна скарга не містять.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що несплата оренди земельної ділянки є істотною підставою для розірвання договору оренди, оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, факт несплати викликаний неправомірними діями саме апелянта, яка перешкоджала відповідачу у користуванні належною йому на праві користування земельною ділянкою, у зв`язку із чим така обставина не може бути правовою підставою для розірвання договору.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги представника позивача були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 липня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе