Справа № 548/1523/25
Провадження №2/548/713/25
Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Лідовець Т. М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користування майном, скасування незаконної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на будівлі,
07 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користування майном, скасування незаконної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на будівлі.
07 липня 2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Лідовець Т. М.
Вирішуючи питання про можливість прийняття вказаного позову до розгляду та відкриття провадження у справі, суддя доходить до висновку про необхідність залишення позову без руху з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.
Однак, ознайомившись зі змістом та формою позовної заяви, суддя встановив, що вона подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України.
Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
У позовній заяві не зазначено відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету сторін, позовна заява не містить інформації про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, позивач не вірно зазначив учасників справи, вказавши, що він є скаржником у справі позовного провадження.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 у примірнику для відповідача зазначив, що додатки надані лише суду в одному екземплярі, чим було не дотримано вимог Цивільно- процесуального кодексу. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову). Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Зміст позовних вимог це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.
Процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Втім, суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження замість позивача, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року по справі №990/150/23.
Так, в прохальній частині позову позивач просить визнати за ним право власності на будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Далі по тексту в прохальній частині позивач просить суд: "врахувати, що при відокремленні своїх будівель ОСОБА_1 не володів точною інформацією, що саме купував ОСОБА_2 за вказаною адресою, суд не робив запити та не витребовував документів у ОСОБА_2 . Також звернути суд, що (сарай - літ. Б, теперішня - літ. П) згідно спадкової справи, рішення суду та внесення у технічну документацію Лубенським БТІ". Врахування судом доводів сторони чи доказів не можуть бути предметом спору та змістом позовних вимог.
Крім того, позивач просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеним майном, за вказаною адресою, не чинити дій, що перешкоджають доступу до користування. Однак позивач не надав суду доказів в обґрунтування цієї позовної вимоги. З матеріалів справи не зрозуміло в чому полягають перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним майном відповідачем.
Крім того, позивач просить визнати незаконними та скасувати державні акти про приватизацію земельної ділянки, видані на користь третіх осіб, які порушують права позивача, однак не конкретизовано які саме акти та на кого вони були видані.
Отже, виходячи зі змісту прохальної частини позову, позивачем у даному випадку не визначено предмет позову.
Прохальна частина має особливо важливе значення при розгляді справи з огляду на застосування принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки є тією формою захисту, яку позивач просить суд, отже вона має бути сформульованою чітко та конкретизовано, уникаючи загальних тез. У даному випадку позивачу необхідно уточнити позовні вимоги, зазначивши обраний ним спосіб захисту.
Окрім того, позивач просить стягнути судові витрати та моральну шкоду, при цьому позивач не зазначає розмір моральної шкоди. Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За змістом частини третьої статті 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди стає майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо).
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18; від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19, зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.
Таким чином, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, позивачем не викладено обставини справи із зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди.
Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та відповідно, не містить відомостей в чому саме полягає заподіяна останньому моральна шкода.
Судом враховано, що позивач є особою з інвалідністю другої групи, та на підставі пункту де`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.
Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат, суд зазначає, що подана позовна заява не містить зазначення ціни позову, а також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до пунктів 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову зазначається вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову зазначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам,- не нижче його балансової вартості.
Згідно із пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в населеному пункті чи місцевості.
Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Отже, позивачу за вимогами пункту четвертого частини третьої статті 175 ЦПК України необхідно зазначити в позовній заяві ціну позову спірного майна та документальне підтвердження дійсної вартості майна на час подання позовної заяви до суду.
У позовній заяві позивач вказує своїм представником - ОСОБА_3 та додає до матеріалів справи не завірену копію довіреності на неї, виданої 14 вересня 2020 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Частиною другою статті 60 ЦПК України передбачено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Разом з тим, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження та не є малозначною, й не відноситься до справ, визначених положеннями статті 131-2 Конституції України, де представником може бути будь-яка повнолітня фізична особа на підставі довіреності. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Отже, ОСОБА_3 не може бути представником позивача у даній справі.
Відповідно до частини першої та частини другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Тобто, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів. Копії документів подаються до суду належно завіреними.
Відповідно до частини четвертої статті 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Зазначаючи про належність засвідчення копії суд вказує, що зігдно з підпунктом 5.26 ДСТУ 4163-2020 копія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).
Згідно із абзацом другим частини п`ятої статті 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Як вбачається з наданих позивачем до позовної заяви документів їх копії, всупереч вимогам частини другої статті 95 ЦПК України, не завірені належним чином, а саме, на документах міститься лише відмітка "згідно з оригіналом", дата та підпис невідомої особи, який не співпадає з підписом позивача, поставленим в позовній заяві та в копії його паспорта.
Встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження позову до суду постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надає строк для усунення її недоліків.
Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху, надати позивачу усунути 10 днів для усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись статтями 175, 185 ЦПК України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
позовну заяву ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користування майном, скасування незаконної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на будівлі залишити без руху.
Встановити позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня отримання цієї ухвали.
У разі неусунення вказаних недоліків у визначений термін позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. М. Лідовець