Справа № 758/4816/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судових засідань Карпишиної К.С.,

представника позивача - Буханистого О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні в залі суду в м.Києві справу за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

Подільським районним судом міста Києва розглядається цивільна справа за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.04.2025 № 421028184 відповідачеві на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме громадська нежитлова будівля (літ. Д), загальною площею 40,5 кв.м, дата державної реєстрації: 22.06.2023, державну реєстрацію здійснила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петріцька Альона Павлівна.

Зазначається, що підставою для державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна стала довідка ТОВ «ТОСКОР» від 21.06.2023 № 23/06-002 про показники об`єкта нерухомого майна, згідно з якою громадська нежитлова будівля загальною площею 40,5 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , побудована до 05.08.1992, та технічний паспорт на громадський будинок, виготовлений ТОВ «ТОСКОР» 23.06.2023.

Зауважується, що вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :85:425:0024, яка знаходиться у Подільському районі міста Києва та належить територіальній громаді м. Києва, а Київська міська рада не ухвалювала рішення про надання цієї земельної ділянки як ОСОБА_1 для містобудівних потреб.

Як наголошується у позові, вказаний об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за відповідачем, на земельній ділянці кадастровий номер :85:425:0024 у Подільському районі місті Києва відсутній, та ніколи не існував як об`єкт матеріального світу, що підтверджується протоколом огляду місцевості від 06.12.2024, який здійснив детектив Національного бюро Третього підрозділу детективів Другого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Пасічник Олександр Сергійович, у відповідності до ст. ст. 13, 223, 234 -237 КПК України КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення провів огляд об`єкту нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номерам :85:425:0024, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, за твердженнями позивача, як на момент первинної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером :85:425:0024 (2023 рік), так і станом на 2025 рік, земля вільна від забудови, будь-які капітальні будівлі на ній відсутні, що спростовують інформацію, викладену в документах, поданих для державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, з яких вбачається, що вказаний об`єкт побудовано до 05.08.1992.

У позові вказується, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем прийнято на підставі поданих для державної реєстрації документів: технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна.

Позивачем звертається увага на те, що довідка про показники об`єкта не є правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності відповідачем на спірне майно.

Водночас, акцентується, що технічний паспорт на спірну нежитлову будівлю також не є правовстановлюючим документом на спірне майно, а є лише документом, яким оформлюється технічна інвентаризація об`єкта і який свідчить про можливий фактичний стан нерухомості (площу, поверховість тощо) та не підтверджує набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач не набув у встановленому законом порядку право власності на об`єкт нерухомого майна, а державну реєстрацію права власності на це майно проведено за відповідачем за відсутності належних правових підстав для набуття ним такого права.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.

17 квітня 2025 року ухвалою судді задоволено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.05.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судому засіданні 16.06.2025 представник позивача підтримав доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

До матеріалів справи долучено витяг з Державного реєстру речових прав (а.с. 11), з якого вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою Альоною Павлівною 25.06.2023 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 68168262), згідно із яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на громадську нежитлову будівлю (літ. Д), загальною площею 40,5 кв.м по АДРЕСА_1 .

При цьому, зі змісту вказаного витягу вбачається, що реєстрацію проведено на підставі технічного паспорту ТІ01:1426-5888-3964-2278 від 23.06.2023 та довідки № Д23/06-001 від 21.06.2023, виданої ТОВ «ТОСКОР».

В матеріалах справи наявна копія довідки про Д23/06-001 від 21.06.2023, виданої ТОВ «ТОСКОР» наступного змісту:

«21.06.2023 р. ТОВ «ТОСКОР» виготовлено технічний паспорт на громадську нежитлову будівлю, загальною площе 40,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно проведеної поточної технічної інвентаризації:

Загальна площа складає - 40,5 кв.м.

Основна площа складає - 40,5 кв.м.,

Рік побудови - 1991.

Обмір об`єкта відбувся згідно норм інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001р. (зі Змінами та Доповненнями), громадська нежитлова будівля загальною площе 40,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , побудована до 05.08.1992 р., до категорії самочинного будівництва не належать і не потребують прийняття в експлуатацію.»

На а.с. 15 міститься копія інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» № НЖ-2023 від 23.06.2023 видана на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петріцької А.П., у якій вказується, що громадська нежитлова будівля загальною площею 40,50 кв.м (літ Д) на АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована.

У листі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20.03.2025 (а.с. 16) Департамент повідомляє, що за результатами пошуку відомостей на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за параметрами, зазначеними у листі від 17.03.2025 № 08/226-1304, у Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: вул. Притисько-Микільська, 3-А у Подільському районі (кадастровий номер земельної ділянки :85:425:0024).

Зі змісту листа Департаменту містобудування та архітектури від 25.03.2025 (а.с. 17), зокрема, вбачається наступне:

«Згідно з даними електронної бази документообігу Департаменту та даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :85:425:0024) не надавались.

В реєстрі адрес у місті Києві, який ведеться Департаментом згідно з Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 N? 337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві» (зі змінами) відсутні відомості про документи щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна розташованим на земельній ділянці з кадастровим номером :85:425:0024, зокрема адреси АДРЕСА_1 .»

На а.с. 18 наявна копія листа КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-3106 від 24.03.2025 наступного змісту:

«У відповідь на Ваш запит № 08/226-1307 від 17.03.2025 повідомляємо, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду за адресою: АДРЕСА_2 нерухоме майно на праві власності не реєструвалося (зокрема нежитлова будівля літ. Д пл. 40,5 кв. м).

Статтею 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено порядок надання інформації для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, приватних виконавців, адвокатів, нотаріусів.

Інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.

Порядок доступу до Державного реєстру прав визначається Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, для отримання актуальної інформації щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно пропонуємо Вам скористатись безпосереднім доступом до Державного реєстру прав.

Одночасно повідомляємо, що дані з реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" не систематизовані за прізвищем, ім?ям, ім?ям по батькові (назвою) власника, ідентифікаційним кодом (ЄДРПОУ) та (чи) адресою його реєстрації місцепроживання (місцезнаходження) в м. Києві.

Крім того повідомляємо, що за адресою: АДРЕСА_1 а інвентаризаційна справа в сховищі КП КМР «КМ БТІ» відсутня, оскільки технічна інвентаризація за вказаною адресою не замовлялась і не проводилась.

Додатково повідомляємо, що починаючи з 2013 року, проведення технічної інвентаризації об?єктів нерухомого майна, окрім КП КМР «КМ БТІ», здійснюють інші суб`єкти господарювання.

Інформацією про проведення технічної інвентаризації іншими суб?єктами господарювання КП КМР «КМ БТІ» не володіє.»

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 406955278 від 06.12.2024 (а.с. 20) власником земельної ділянки (кадастровий номер :85:425:0024) є територіальна громада міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з приписами пункту 9 статті 791 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (п. 10 ст. 791 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.

Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстраційних дій) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком.

Відповідно до пункту 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Викладене кореспондується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.02.2021 № 910/2861/18 виснувала про таке:

«91. Так, відповідно до частини другої статті 415 ЦК України землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

92. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)).

93. Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.».

Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на будівлю набуває лише той, хто має речове право на землю.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З викладеного вбачається, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31.)).

Водночас, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності. Тому ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації неможливо. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16).

Відповідно до частин 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

За змістом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права і обов`язки.

При цьому, ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Маючи земельну ділянку як складову частину, всі штучні будови (об`єкти нерухомості) володіють родовими ознаками, які дозволяють відрізнити їх від рухомих об`єктів.

Така ознака як стаціонарність (нерухомість) характеризується міцним фізичним зв`язком об`єкта нерухомості із земною поверхнею і неможливістю його переміщення у просторі без фізичного руйнування і нанесення шкоди, що робить об`єкт непридатним для подальшого використання.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що серед переліку речових прав та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації є право власності на нерухоме майно.

Отже, при визначенні майна, права на яке підлягають державній реєстрації, слід враховувати, що для таких об`єктів повинні бути притаманні ознаки нерухомого майна, визначені ст. 181 ЦК України, а саме, розташування на земельній ділянці, переміщення споруди неможливе без її знецінення та зміни її призначення. Державній реєстрації підлягають лише речові права на об`єкти, які є нерухомим майном та існують як об`єкт матеріального світу.

Таким чином, державній реєстрації підлягають речові права лише на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру речових прав під час проведення державної реєстрації.

Водночас зібраними матеріалами не встановлено існування у матеріальному світі (розташування) на спірній земельній ділянці (кадастровий номер :85:425:0024) будь-яких об`єктів нерухомого майна, навпаки підтверджуються їх відсутність.

Вказане свідчить про те, що відповідач у порушення вимог ст. ст. 179, 181, 182, 317, 328, 329, 331, 332 ЦК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» неправомірно зареєстрував право власності на громадську нежитлову будівлю загальною площею 40,5 м2 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), якої насправді не існує та ніколи не існувало в матеріальному світі, а отже вона не належить до об`єктів нерухомого майна та речові права на неї не виникають.

При цьому, державна реєстрація за відповідачем права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, який нібито розташований на земельній ділянці, власником якої є Київська міська рада, істотно обмежує права власника землі. Київська міська рада у цьому випадку не може використовувати земельну ділянку ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може надати цю землю в оренду будь-кому, окрім особи, за якою зареєстровано нерухоме майно, тобто за відповідачем.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Викладене свідчить про те, що відповідач не набув та не міг набути право власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на яке стала передумовою для незаконного заволодіння майном територіальної громади столиці - комунальною земельною ділянкою на неконкурентних засадах, без проведення аукціону.

Таким чином державна реєстрація права приватної власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем підлягає скасуванню з огляду на те, що здійснено державну реєстрацію неіснуючих майнових прав на об`єкт, якого не існує. Такі права відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації.

Разом з цим, рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем прийнято на підставі поданих для державної реєстрації документів: технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна.

Водночас довідка про показники об`єкта не є правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності відповідачем на спірне майно.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488 технічний паспорт - документ, що складається з текстових та графічних матеріалів, які містять інформацію про склад, фактичну площу, об`єм, технічний стан об`єкта нерухомого майна, виготовлених на підставі матеріалів технічної інвентаризації за результатами технічної інвентаризації на дату її проведення.

Тобто технічний паспорт на спірну нежитлову будівлю також не є правовстановлюючим документом на спірне майно, а є лише документом, яким оформлюється технічна інвентаризація об`єкта і який свідчить про можливий фактичний стан нерухомості (площу, поверховість тощо).

Таким чином відповідач не набув у встановленому законом порядку право власності на об`єкт нерухомого майна, а державну реєстрацію права власності на це майно проведено за відповідачем за відсутності належних правових підстав для набуття ним такого права.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :85:425:0024 належить територіальній громаді міста Києва.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Способи захисту прав на землю передбачені ст. 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За встановлених обставин, права власника спірної земельної ділянки порушуються в результаті проведеної державної реєстрації права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майно (право власності на яке в силу положень вимог чинного законодавства не виникає) з метою подальшого отримання в користування земельної ділянки комунальної власності на неконкурентних засадах, визначених ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, у зв`язку з набуттям права власності на майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Указані положення співвідносяться з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема з приписами про те, що державна реєстрація права власності та інших речових припиняється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, законодавством визначено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Позов у даній справі пред`явлено з метою захист та відновлення порушених прав територіальної громади міста Києва на самостійне користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, оскільки проведена державна реєстрація права власності на неіснуючі об`єкти нерухомого майна на вказаній земельні ділянці за відповідачем надає йому привілейованого права користування землею та виключає можливість використання та розпорядження власником земельної ділянки в особі уповноваженого органу земельною ділянкою виключно в інтересах територіальної громади.

Враховуючи наведене, для забезпечення територіальній громаді міста Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо комунальної земельної ділянки належним способом захисту порушених прав є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,0881 га (кадастровий номер :85:425:0024) на АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна із закриттям розділу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Усунути перешкоди власнику територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) у володінні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер :85:425:0024 шляхом:

- скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Альони Петріцької про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.06.2023 індексний номер 68168262 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на громадську нежитлову будівлю (літ Д) загальною площею 40,5 м2 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), припинивши вказане право, із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна 000.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач - Київська міська рада, адреса: вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044, ;

відповідач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О. І. Якимець