КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5194/24
Провадження № 2/488/592/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Миколаївська міська рада, про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Яковлеву І.О., звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Миколаївська міська рада, про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га , цільове призначення : індивідуальне житлове будівництво.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.11.2001 року між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідачем по справі, був укладений договір купівлі - продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю 46 процентів, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Луда Валентиною Миколаївною за № 3317 від 01.11.2001 року. Відповідно до пункту 7 зазначеного договору сторонам роз`яснено вимоги ст. 30 ЗК України.

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташований незакінчений будівництвом житловий будинок, який придбав позивач, належала відповідачу ОСОБА_3 площею 0,10 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва.

Повідомив, що договір купівлі - продажу земельної ділянки окремо не укладався, але відповідач передав оригінал державного акту позивачу та в наступний час не заперечує проти цього факту, але відмовляється укладати договір нотаріально, вважає, що продала будівництво разом зі спірною земельною ділянкою. Претензій з її боку не надходило. А тому земельна ділянка з моменту її приватизації та до наступного часу, площею 0,10 га, належить ОСОБА_3 на праві власності.

Додатково зазначив, що з моменту придбання незакінченого будівництва і до теперішнього часу, даною земельною ділянкою користується лише позивач по справі.

Пояснив, що з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо позивача, як власника земельної ділянки, позивачу було роз`яснено, що в державному акті є помилки - невірно зазначена вулиця «АДРЕСА_3» замість « АДРЕСА_3 », окрім цього прізвище колишнього власника також зазначено помилково « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_5 ». Окрім того, немає договору купівлі продажу земельної ділянки, укладеного окремо, внести зміни до державного акту не можливо.

Тому позивач змушений звернутись в суд з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.11.2024 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

В судове засідання, призначене на 06.06.2025 року, сторони не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Яковлева І.О., надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, повідомлений своєчасно та належним чином у судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи Миколаївської міської ради - Бублич Н.П., надав заяву про розгляд справи за висотності представник третьої особи. У своїй заяві зазначив, що відповідно до інформації департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 20.02.2025 року № 9931/02.02.01-40/25-2, Миколаївською міською радою рішення про надання у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось. Натомість земельна ділянка на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 02.06.1997 № 286-р була надана у власність громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Державний акт на право приватної власності зареєстрований в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території міста Миколаєва від 04.06.1997 № 2749.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01.11.2001 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю 46 процентів, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Луда Валентиною Миколаївною за № 3317 від 01.11.2001 року.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю від 04.06.1997 № 2749, земельна ділянка на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 02.06.1997 № 286-р була надана у власність громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо позивача, як власника земельної ділянки, позивачу було роз`яснено, що в державному акті є помилки - невірно зазначена вулиця «АДРЕСА_3» замість « АДРЕСА_3 », окрім цього прізвище колишнього власника також зазначено помилково « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_5 ».

Судом також встановлено, що договір купівлі - продажу земельної ділянки окремо не укладався, але відповідач передав оригінал державного акту позивачу та в наступний час не заперечує проти цього факту, вважає, що продала будівництво разом зі спірною земельною ділянкою. Претензій з її боку не надходило.

Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 15.01.2003 року уклали шлюб, відповідач ОСОБА_7 взяла прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з такого.

Згідно із положеннями статті 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII, яка була чинною на час укладення сторонами договору купівлі -продажу незакінченого будівництвом житлового будинку , при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Як передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Нормами п. б ч. 1 ст. 140 ЗК України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.

Відповідно до ст. 120 ЗК Україниу разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 статті 120 ЗК Українивстановлено,що уразі набуттяправа власностіна жилийбудинок,будівлю абоспоруду кількомаособами правона земельнуділянку визначаєтьсяпропорційно дочасток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди.

Згідно до ст. 377 ЦК України(у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника.

Системний аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК Українидає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц).

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з положеннями ст. 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17).

Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702- VI від 05 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_7 у повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Миколаївська міська рада, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,10 га цільове призначення: індивідуальне житлове будівництво.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, пр. Миру, б. 34;

Третя особа - Миколаївська міська рада, , адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Я.А. Чернявська