ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
11 липня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-
16 квітня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» до Фастівського міськрайонного суду Київської області представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Дьячук Наталією Валеріївною було подано позов до ОСОБА_2 про поділ майна.
За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що з 14 квітня 2007 року сторони спору перебувають у зареєстрованому шлюбі, у шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Станом на дату подання цієї позовної заяви в провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 381/1495/25 за позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В період перебування сторін спору в зареєстрованому шлюбі, ними за спільні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Зокрема, 06 жовтня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу, сторонами спору набуто квартиру АДРЕСА_1 . Покупцем за договором зазначено відповідача ОСОБА_2 .
18 березня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 було набуто автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS VERSO, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Позивачка вважає зазначене вище майно спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час перебування в шлюбі за рахунок спільних коштів.
На разі існує спір щодо поділу майна, який повинен бути вирішеним судом.
З урахуванням викладеного, позивачка просить суд провести поділ майна та визначити ідеальні частки для кожного із співвласників у праві власності на майно.
Окремо представницею позивачки заявлено клопотання про витребування у Територіального сервісного центру МВС 3242 інформації щодо зареєстрованих транспортних засобів за відповідачем.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 48).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано від Територіального сервісного центру МВС 3242 інформацію щодо зареєстрованих транспортних засобів за відповідачем (а. с. 52-53).
21 травня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов лист Територіального сервісного центру МВС 3242, що містить інформацію про зареєстровані транспортні засоби за відповідачем.
Зі змісту вказаного листа слідує, що за відповідачем, окрім транспортного засобу, зазначеного в позовній заяві, додатково зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN LT 45, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Дата реєстрації 24 липня 2013 року, перереєстрація у зв`язку із переобладнанням 11 серпня 2015 року.
В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 19 червня 2025 року представниця позивачки заявлені позовні вимоги підтримала, додаткового пояснила, що позивачка не буде уточнювати чи збільшувати позовні вимоги, так як автомобіль VOLKSWAGEN LT 45, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , був фактично відчуженим відповідачем, хоча і не знятий з реєстрації та, відповідно, не може бути предметом поділу.
19 червня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі, справу призначено для розгляду по суті.
В судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились позивачка та її представниця, були повідомлена належним чином про час і дату проведення судового засідання, представницею позивачки подана заява про проведення судового засідання без їхньою участі, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання, для участі у справі не з`явився, конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» був поверненим до суду, тому в силу приписів пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України повістка вважається врученою, а відповідач повідомленим про час і дату судового засідання (а. с. 73).
Відповідачем не надано відзив на позовну заяву.
З урахуванням викладеного, суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за необхідне проводити судове засідання без участі позивачки, її представниці та відповідача та, за згодою представниці позивачки, проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення.
Вивчивши доводи, що викладені в позовній заяві та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Так, судом встановлено, що 14 квітня 2007 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка змінила після укладення шлюбу прізвище на « ОСОБА_5 ». Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 75. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 від 14 квітня 2007 року (а. с. 93).
У шлюбі в сторін спору народилась донька ОСОБА_3 , вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження від 30 травня 2007 року, серія НОМЕР_4 (а. с. 83).
В період перебування сторін спору у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири та набуто у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. та зареєстрований в реєстрі № 2185. Копія договору долучена до матеріалів справи (а. с. 77-79).
Також, в період перебування сторін спору у зареєстрованому шлюбі за відповідачем було зареєстровано автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS VERSO, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Дата реєстрації 18 березня 2020 року.
Зазначена обставина підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС 3242 від 08 травня 2025 року № 31/33/3242 (а. с. 60).
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що майно, зазначене у позовній заяві, є індивідуальної власністю одного із подружжя.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність іншого майна, набутого під час шлюбу, яке б також підлягало поділу.
Суд констатує, що від відповідача не надійшло заперечень щодо обсягу набутого у шлюбі із відповідачкою майна та підстав для його набуття.
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми.
Так, згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
У пункті 25 вказаної постановиПленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другиміз подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
При цьому, згідно приписів частини 2 статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
З огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Так, судом встановлено, що майно, яке просить поділити позивачка, є неподільними речами, набути під час шлюбу, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що це майно є особистою власністю одного із подружжя. Презумпцію спільної сумісної власності не спростовано.
Далі, з огляду на різне цільове призначення та вартість майна, суд вважає, що майно не може бути поділеним в натурі шляхом виділення окремих об`єктів сторонам спору, як співвласникам. Крім того, жодним із співвласників не висловлено згоди на отримання компенсації за частку у спільному майні та не внесені грошові кошти на депозитний рахунок суду, як вартість частки іншого із співвласників.
Суд констатує, що згідно наведених вище правових норм, частки співвласників у праві спільної сумісної власності на майно є рівними, судом не встановлено обставин щодо необхідності відступу від засад рівності часток подружжя у праві власності на спільне майно, такі вимоги не були заявленими та в силу приписів статті 13 ЦПК України не розглядались.
Отже, позовні вимоги в частині поділу майна у спосіб, зазначений в позовній заяві, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З урахування викладеного, суд констатує, що майно, яке підлягає поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, проте, суд відмовляє, з огляду на неефективність, у застосуванні такого способу захисту права і у задоволенні такої окремої позовної вимоги, як про те просить позивачка.
Окремо, суд констатує, що позивачка просить визначити лише її частку у праві власності на спільне майно сторін спору, в той же час, без визначення розміру частки відповідача існуватиме ситуація правової невизначеності і, відповідно, поділ майна проведеним не буде, так як вирішення вимог про поділ майна передбачає або вирішення питання про передачу в натурі конкретних речей одній сторін спору або визначення частки кожного із співвласників у праві власності у спільному майні, без проведення реального поділу майна.
Тому, суд вважає, що за необхідне у резолютивній частині рішення суду визначити також і розмір частки відповідача у праві на спільне майно, вирішення цього питання, на думку суду, не свідчитиме про вихід за межі позовних вимог у розумінні статті 13 ЦПК України.
У відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати зі сплати судового збору.
З урахуванням викладеного, керуючись приписами статті 60, 63, 69, 71 СК України, статті 183, 368, 372 ЦК України, статті 12, 81, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити частково.
У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,3 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.
У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки автомобіль марки TOYOTA, модель: AVENSIS VERSO, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,3 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.
У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки автомобіль марки TOYOTA, модель: AVENSIS VERSO, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 6 449 гривні 50 копійок, як компенсацію сплаченого за подання позовної заяви судового збору.
В частині інших заявлених позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Самуха В.О.