Дата документу 11.07.2025
Справа № 501/2653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання права власності

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 16.06.2025 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності, згідно якого просить суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 239,9 кв.м., житловою площею 157,4 кв.м.), сараїв літ. "Б", "Г", "З", "И", літніх душів літ. "В","Л", гаражів літ. "Д","Ж", вбиральні літ. "К", споруд № 1-3, І, ІІ.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , який приходиться позивачу рідним братом, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 29.03.2004 року, належать 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва - АДРЕСА_1 ).

Інші 39/50 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належать сусіду ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 4-847 від 05.06.2018.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 20.08.2003 КП «БТІ» м.Іллічівська, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 239,9 кв.м., житловою площею 157,4кв.м.), сараїв літ. "Б", "Г", "З", "И", літніх душів літ. "В","Л", гаражів літ. "Д","Ж", вбиральні літ. "К", споруд № 1-3, І, ІІ.

Позивач стверджує у позові, що з 1979 року він почав проживати в частині будинку, яка належить на праві власності брату ОСОБА_1 , оскільки він змінив місце проживання.

Оскільки ОСОБА_1 не проживає в зазначеній частині будинку з 1979 року по теперішній час, тобто на протязі більше 45 років, позивач, фактично, проживаючи в будинку, 11/50 частин якого належать на праві власності відповідачу, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує всі комунальні платежі, вивіз сміття, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку, підтримує чистоту і порядок в будинку, на земельній ділянці та прибудинковій території, володіє будинком відкрито.

Цей факт підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, що додані до матеріалів справи, актом Малодолинської сільської адміністрації Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 14.04.2025 року.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у зазначеній частині будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, постійно здійснює поточний та капітальний ремонт.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивач звернувся до суду з відповідним позовом у порядку ст.344 ЦК України.

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились.

Позивач у позові просить суд розглядати справу без його участі.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 16.06.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.30).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 20.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.35-36).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій підтримав в повному обсязі позовні вимоги, розгляд справи просить провести без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, також надав заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.200 ЦПК України суд може ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнала, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 29.03.2004 року, належать 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва - АДРЕСА_1 ) (а.с.11-12).

Інші 39/50 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належать ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №1014 від 18.12.2004 (а.с.13).

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 20.08.2003 КП «БТІ» м.Іллічівська, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 239,9 кв.м., житловою площею 157,4 кв.м.), сараїв літ. "Б", "Г", "З", "И", літніх душів літ. "В","Л", гаражів літ. "Д","Ж", вбиральні літ. "К", споруд № 1-3, І, ІІ (а.с.15-19).

Згідно копії акту перевірки будинку (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 від 14.04.2025, складеного депутатом Чорноморської міської ради та сусідами, підписаного головою Малодолинської сільської адміністрації, ОСОБА_1 проживає в зазначеній частині будинку з 1979 року по теперішній час, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги, несе витрати з його утримання, підтримує в ньому порядок, виконує поточний ремонт. В будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.20).

Факт оплати позивачем комунальних платежів підтверджується копіями абонентських книжок та квитанцій, що містяться в матеріалах даної цивільної справи (а.с.21-29).

ІV. Оцінка Суду.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п.9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п.11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п.14 Постанови).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 29.03.2004 року, належать 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва - АДРЕСА_1 ) (а.с.11-12).

Інші 39/50 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належать ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №1014 від 18.12.2004 (а.с.13).

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 20.08.2003 КП «БТІ» м.Іллічівська, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 239,9 м , житловою площею 157,4 м ), сараїв літ. "Б", "Г", "З", "И", літніх душів літ. "В","Л", гаражів літ. "Д","Ж", вбиральні літ. "К", споруд № 1-3, І, ІІ (а.с.15-19).

Згідно копії акту перевірки будинку (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 від 14.04.2025, складеного депутатом Чорноморської міської ради та сусідами, підписаного головою Малодолинської сільської адміністрації, ОСОБА_1 проживає в зазначеній частині будинку з 1979 року по теперішній час, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги, несе витрати з його утримання, підтримує в ньому порядок, виконує поточний ремонт. В будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.20).

Факт оплати позивачем комунальних платежів підтверджується копіями абонентських книжок та квитанцій, що містяться в матеріалах даної цивільної справи (а.с.21-29).

Позивач продовжує проживати у зазначеному будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, тощо.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 45 років продовжує відкрито, безперервно користуватися спірним нерухомим майном, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 239,9 кв.м., житловою площею 157,4 кв.м.), сараїв літ. "Б", "Г", "З", "И", літніх душів літ. "В","Л", гаражів літ. "Д","Ж", вбиральні літ. "К", споруд № 1-3, І, ІІ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко