КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8904/2025 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Фролової І.В., повний текст якого складений 07 вересня 2023 року, та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року, постановлену в м. Києві в складі судді Фролової І.В., в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Першої київської державна нотаріальна контора Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, визнання частки в спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_6 , про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Першої київської державна нотаріальна контора Кароєва-Яремчук Т.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю., ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, визнання частки в спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_7 , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 .. Її матері ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належали 1/2 квартири, загальною площею 119,3 кв. м., жилою площею 65,4 кв. м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль KIA MAGENTIS, 1997 см3, 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03 грудня 2008 року, та грошові вклади на банківських рахунках. На підставі її заяви державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_7 за № 517/2020. Вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частку вказаної квартири та автомобіля. Також їй стало відомо, що незважаючи на наявність спадкової справи та заявлені права на спадщину, 24 липня 2020 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування було подаровано спірну квартиру на користь ОСОБА_4 01 грудня 2020 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказана квартира перейшла у приватну власність ОСОБА_2 , яка є сестрою ОСОБА_4 .

Посилаючись на порушення свого права як спадкоємця, а також для реалізації права спадкування належної частки спадщини за законом, ОСОБА_3 просила:

визнати недійсним договір дарування 1/12 квартири загальною площею 119.3 кв.м. жилою площею 65,4 кв.м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , серія та номер 6162, виданий 24 липня 2020 року нотаріусом Василенко О.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/12 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 24 липня 2020 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. на підставі договору дарування від 24 липня 2020 року №6162;

витребувати на її користь з володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - 1/12 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визначити частку померлої ОСОБА_7 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 119.3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/4 частки;

визначити за нею право власності на 1/12 частки квартири, загальною площею 119.3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 ;

визнати частку померлої ОСОБА_7 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на автомобіль КІА MAGENTIS, 1997 см3. 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03 грудня 2008 року в розмірі 1/2 частки;

визнати за нею право власності на 1/6 автомобіля КІА MAGENTIS, 1997 см3, 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03.12.2008 р. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування. Зазначав, що він є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та перебував з нею у шлюбі з 1992 року. Діти ОСОБА_7 від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за час їх спільного проживання ніколи з ними не проживали. 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , автомобіль КІА Magentis, кузов НОМЕР_2 , на які заявила вимоги ОСОБА_3 , були набуті ним в його особисту приватну власність за особисті кошти, розміщені на депозитних рахунках. За час шлюбу вони з ОСОБА_7 розподілили все спільне майно шляхом його дарування на користь дітей ОСОБА_7 . При цьому дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_3 постійно ухилялася від надання допомоги своїй матері. ОСОБА_1 просив:

визнати його особистою приватною власністю 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 119,3 кв.м., жилою площею 65,4 кв.м, яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 03 квітня 2001 року серія НОМЕР_3 ;

визнати його особистою приватною власністю автомобіль КІА Magentis, кузов НОМЕР_2 , зареєстрований 03.12.2008 р.д.н.з НОМЕР_4 ;

визнати його особистою приватною власністю грошові кошти розміщені на депозитних рахунках на ім`я ОСОБА_7 , а саме:

- АТ «Банк Форвард», депозитний вклад 200 тис грн.;

- АТ «Банк Альянс», депозитний вклад 198 тис. грн.;

- АТ «РВС Банк», депозитний вклад 100 тис. грн.;

- АТ «Комерційний банк «Глобус», депозитний вклад 200 тис. грн.;

- АТ «Універсал Банк», депозитний вклад 200 тис. грн.;

- АБ «Укргазбанк», депозитний вклад 5 500 долл. США:;

стягнути з ОСОБА_3 180 000,00 грн., отриманих нею як спадкоємицею за відкритою державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кароєва-Яремчук Т.М. 01 червня 2020року спадковою справою № 517/2020;

усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 1/12 квартири загальною площею 119.3 кв. м.. жилою площею 65,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , серія та номер 6162, виданий 24.07.2020 р. нотаріусом Василенко О.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/12 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 24.07.2020 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. на підставі договору дарування від 24.07.2020 року №6162.

Витребувано на користь ОСОБА_3 з володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - 1/12 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначено частку померлої ОСОБА_7 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 119.3 кв. м. жилою площею 65,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/4 частки.

Визначено за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частки квартири, загальною площею 119.3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Визначено частку померлої ОСОБА_7 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на автомобіль КІА MAGENTIS, 1997 см3, 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03.12.2008 р. в розмірі 1/2 частки.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 автомобіля КІА MAGENTIS, 1997 см3, 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03.12.2008 р. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в рівних долях на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9 599,90 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 травня 2023 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 87892,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено, стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 87 892,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його зустрічної позовної заяви в частині визнання його особистою приватною власністю 1/2 квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 03 квітня 2001 року серія НОМЕР_3 , а також визнати його особистою приватною власністю автомобіль КІА Magentis, кузов НОМЕР_2 , зареєстрований 03 грудня 2008 року. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Відмовляючи у задоволенні його вимог щодо визнання особисто приватною власністю зазначеної квартири, суд не надав належної оцінки тому, що квартира придбана у власність в рівних частинах ним та його дочкою ОСОБА_6 до набрання чинності СК України, за рахунок належних їм особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею подружжя з ОСОБА_7 . Суд не встановив джерело походження коштів на придбання спірної кварти та безпідставно відхилив пояснення по справі третьої особи ОСОБА_6 , покази свідка ОСОБА_9 , і письмові докази про їх спільні з ОСОБА_7 доходи. ОСОБА_6 підтвердила, що квартира АДРЕСА_2 повністю інвестувалась нею за її особисті кошти, які включали отриману ОСОБА_1 компенсацію за квартиру по АДРЕСА_3 , яка придбану за час перебування у першому шлюбі та при розлученні залишену його колишній дружині ОСОБА_10 . Апелянт ОСОБА_1 зазначає, що у 1962 році він одружився з ОСОБА_10 . У 1965 році у них народилася дочка ОСОБА_6 . У 1966 році він став учасником ЖБК «Восход-2», який будував житловий будинок по АДРЕСА_3 . У 1968 році він став власником трикімнатної кватири АДРЕСА_4 , в якій він, його дружина ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_6 проживали по 1982 рік. У квітні 1982 року він оформив розлучення з ОСОБА_10 . Після розлучення він залишив квартиру і все майно колишній дружині і дочці ОСОБА_6 . В листопаді 1992 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 та почав проживати з нею та її дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_11 в комунальній квартирі АДРЕСА_5 . У 1993 році він та ОСОБА_7 стали членами житлово-будівельного кооперативу та власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_6 . З початку 90-х років почалась приватизація комунальних квартир. Він з дружиною та її дітьми приватизували свої частини квартири АДРЕСА_5 та продали квартиру. За вилучені кошти від продажу своїх частин комунальної квартири АДРЕСА_5 у 1996 році він з дружиною ОСОБА_7 придбали квартиру АДРЕСА_7 . ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_8 . ОСОБА_8 нічого не придбав та з його дозволу почав проживати у кооперативній квартирі АДРЕСА_6 . У 1997 році ОСОБА_3 продала свою квартиру АДРЕСА_8 та разом із своєю дочкою ОСОБА_12 заселилась до їх квартири АДРЕСА_7 , розповідаючи, що це тимчасово, оскільки збиралася виїхати закордон. ОСОБА_3 нікуди не виїхала і проживає в цій квартирі до теперішнього часу. Таким чином у 1997 році він знову опинився в комунальній квартирі, і для нього знову постало питання придбання власного житла. У 1999 р. він знайшов таку квартиру у будинку, що будувався по АДРЕСА_9 , про що повідомив свою дочку ОСОБА_6 . Дочці сподобався цей проект і вона вирішила інвестувати в нього свою і його частки. Таким чином 19 травня 1999 року ПО «Позняки-Жил-Буд», він і ОСОБА_6 уклали генеральну угода про дольову участь у будівництві, за якою він та його дочка ставали учасниками будівництва житлового будинку по АДРЕСА_9 , зобов`язувалися внести на рахунок ПО «Позняки-Жил-Буд» грошові кошти та по закінченні його будівництва отримували у власність його частку - квартиру площею 119.3 кв.м. Повна вартість квартири АДРЕСА_2 складала 262666,00 грн. і була повністю сплачена його дочкою ОСОБА_6 , але 1/2 квартира в розмірі 131 333,00 грн. була сплачено в рахунок компенсації йому від ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за частину квартири АДРЕСА_4 , яка належала йому з 1968 р. і в якій на момент передачі зазначених коштів проживала його колишня дружина ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_9 . У травні 1999 р. ОСОБА_9 передав йому грошові кошти для оплати обраної квартири для внесення на рахунок будівельної організації ПО «Позняки-Жил-Буд», що він підтвердив суду як свідок. Безпосередній власник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 і ОСОБА_9 суду надали вичерпні пояснення щодо походження коштів на придбання квартири АДРЕСА_10 . Отримавши компенсацію за належну частку в квартирі АДРЕСА_4 , він нотаріально оформив відмову від своєї частки. Звертає увагу, що їх спільний з ОСОБА_7 сімейний бюджет не дозволяв придбати 1/2 квартири АДРЕСА_2 вартістю 131333,00 грн. З 1992 по 1998 рік ОСОБА_7 отримувала лише мінімальну пенсію, яка складала 800 карбованців, а потім 80-90 грн. на місяць. З 1998 року по 2006 рік ОСОБА_7 почала працювати в СП «Уран», додатково до мінімальної пенсії її заробітна плата за рік складала:1998 рік - 3700,00 грн.; 1999 рік - 5040,00 грн.; 2000 рік - 4165,00 грн.; 2001 рік - 4750,00 грн.; 2002 рік - 3325,00 грн.; 2003 рік - 5900,00 грн.; 2004 рік - 6950,00 грн.; 2005 рік - 24000,00 грн.; 2006 рік - 15800,00 грн. Його заробітна плата та заощадження з 1992 року по 1999 рік були витрачені на придбання та ремонт кооперативної квартири АДРЕСА_6 та на реконструкцію і капітальний ремонт квартири АДРЕСА_7 . Його заробітна плата за 1998 рік склала - 4854,36 грн.; 1999 рік - 5040,00 грн.; 2000 рік - 8937,00 грн.; 2001 рік - 14345,00 грн.; 2002 рік - 15081,35 грн., що підтверджено відповідними довідками з Пенсійного фонду України, яким суд не надав жодної оцінки. Також в період шлюбу з ОСОБА_7 була набута квартира по АДРЕСА_11 , та квартира по АДРЕСА_12 , які були подаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання його особистою приватною власністю ОСОБА_1 автомобіля марки КІА Magentis, кузов НОМЕР_2 , зареєстрованого 03 грудня 2008 року. Під час судових засідань ОСОБА_1 , свідок ОСОБА_9 та ОСОБА_6 неодноразово зазначали, що заробітних плат та пенсій ОСОБА_13 і ОСОБА_7 вистачало лише на скромне життя. Придбання вартісного майна за кошти сімейного бюджету було неможливим. У березні 2004 року померла мати ОСОБА_1 і він отримав у спадок її двокімнатну квартиру АДРЕСА_13 . У жовтні 2004 року він продав цю квартиру та отримав 40 000,00 доларів США. Частину зазначених коштів він інвестував та розміщав на рахунках в банках, що дало йому можливість робити заощадження. А за частину цих кошти у листопаді 2008 році він придбав автомобіль KIA MAGENTIS. Тобто, вказаний автомобіль був придбаний за його особисті кошти.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у витребуванні на користь ОСОБА_3 з її володіння нерухомого майна - 1/12 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що 31 серпня 2021 року ОСОБА_3 була подана нова позовна заява з новим предметом та підставами позову та до інших осіб, але суд не вирішив належним чином питання про прийняття нового позову та залучення її як співвідповідача. Вирішуючи спір, суд не врахував, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Суд не встановив обставини, які б свідчили про недобросовісність її як власника спірної квартири, не надав належної оцінки витребуваним у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. документам, якими є договір позики, договір іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Зазначає, що15 жовтня 2020 року між нею та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_4 передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . 01 грудня 2020 року на підставі ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» між нею та ОСОБА_4 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент набуття нею права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було відомостей щодо на наявності на неї прав третіх осіб або будь-яких обтяжень. Вирішуючи спір, суд не визначився із змістом правовідносин, допустив неправильне застосування норм ст.388 ЦК України та порушив її право на захист майна, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року. Просить відмовити ОСОБА_3 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. Посилається на порушення порядку ухвалення додаткового рішення, а також неспівмірність заявленої суми компенсації витрат та недоведеність її понесення.

Представник ОСОБА_3 подав відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року залишити без змін.

В апеляційній інстанції ОСОБА_14 та представник ОСОБА_15 і ОСОБА_4 підтримали апеляційні скарги та просять її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник просять апеляційній скарги залишити без задоволення.

В судове засідання треті особи та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 березня 2020 року, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія НОМЕР_5 (а.с. 7 т. 4).

01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 (а.с. 4 т. 4).

На підставі його заяви державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, Кароєвої-Яремчук Т.М. було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_7 за № 517/2020.

22 червня 2020 року із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 звернулася її дочка ОСОБА_3 (а.с. 18-22 т. 4).

Також спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 є ОСОБА_5 , яка також подала заяву про прийняття спадщини, до якої перейшло право на спадкування після сина спадкодавиці ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належало наступне майно:

1/2 квартири, загальною площею 119,3 кв. м., жилою площею 65,4 кв. м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 03 квітня 2001 року серія НОМЕР_3 ;

транспортний засіб KIA MAGENTIS, 1997 см3, 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03 грудня 2008 року, що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС від 10 вересня 2020 року № 31/1145аз;

грошові вклади на банківських рахунках.

Відповідно до листа нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кароєвої-Яремчук Т.М., від 18 вересня 2020 року № 6610/02-14 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири та на частку спірного автомобіля.

24 липня 2020 року ОСОБА_1 на підставі посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Василеннка О.А. договору дарування квартиру загальною площею 119,3 кв. м., жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , подарував ОСОБА_4 . Це підтверджується копією відповідного договору та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 223911602 (а.с. 196 т. 2).

На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 грудня 2020 року вказана квартира перейшла у приватну власність ОСОБА_2 , яка є сестрою ОСОБА_4 (а.с. 191 т. 1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання його особистою приватною власністю 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , автомобіля автомобіль КІА MAGENTIS, 1997 см3. 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03.12.2008 р. ту усунення від спадкування ОСОБА_3 і задовольнив позов ОСОБА_3 - визнав недійсним укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 договір дарування 1/12 квартири загальною площею 119.3 кв. м.. жилою площею 65,4 кв.м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/12 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 24 липня 2020 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. на підставі договору дарування від 24 липня 2020 року №6162. Суд витребував на користь ОСОБА_3 з володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - 1/12 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визначив частку померлої ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 119.3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/4 частки. Визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частки квартири, загальною площею 119.3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 . Визначив частку померлої ОСОБА_7 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на автомобіль КІА MAGENTIS, 1997 см3. 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03.12.2008 р., в розмірі 1/2 частки. Визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/6 автомобіля КІА MAGENTIS, 1997 см3, 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03 грудня 2008 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки при вирішенні спору суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування після померлої ОСОБА_7 були вимоги про визнання його особистою приватною власністю 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , автомобіля КІА MAGENTIS, 1997 см3. 2008 р.в., куз. НОМЕР_1 , зареєстрований 03.12.2008 р., а також грошових коштів, які розміщені на рахунках ОСОБА_7 у банках, а також усунення від права на спадкування дочки померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_3 .

Предметом позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 були вимоги про визнання недійсним договору дарування 1/12 частки квартири, яка входить до спадщини ОСОБА_7 , витребування 1/12 частки квартири з володіння ОСОБА_2 , визначення частки померлої ОСОБА_7 у спірній квартирі та автомобілі, визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири та 1/6 автомобіля.

Спірні правовідносини підлягають вирішенню судом із застосуванням положень Книги першої, розділу IV, глави 16 (Правочини) ЦК України, а також Книги шостої (Спадкова право) ЦК України.

Відтак, стороною у спірних правовідносинах мають бути усі спадкоємці померлої ОСОБА_7 , якими крім ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є ОСОБА_5 . Згідно наявної у матеріалах справи копії спадкової справи ОСОБА_5 подала заяву про прийняття спадщини ОСОБА_7 у встановлений Законом строк. Відтак позовні вимоги ОСОБА_13 і ОСОБА_3 щодо спадкового майна мали бути вирішені за участю ОСОБА_5 як відповідачки,зважаючи на те, що вирішення спору впливає на обсяг її прав як спадкоємиці померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 приймала участь у справі як третя особа без самостійних позовних вимог лише за позовом ОСОБА_3 . Питання про залучення її до участі в справі як відповідачки у спірних правовідносинах суд першої інстанції на обговорення не ставив. Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі розгляду справи та змінювати склад сторін у ній.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір дарування 1/12 частки квартири, хоча підставою для визнання недійсним вказаного договору позивачка зазначала незаконність відчуження ОСОБА_1 належної померлій ОСОБА_7 1/4 частки квартири.

Відповідно до змісту ст. 217 ЦК України, якою врегульовані правові наслідки недійсності окремих частин правочину, недійсність окремих частини правочину не виключає дії правочину взагалі лише у випадках, коли можна припустити, що правочин був би укладений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, , що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови,щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки предмет оспорюваного договору є істотною його умовою, визнання договору недійсним в частині предмету є недопустимим. Це також виключає можливість задоволення похідних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/12 частини квартири в порядку спадкування за законом, а також витребування у відповідачки ОСОБА_2 1/12 частини квартири.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 і зустрічного позову ОСОБА_1 .

Відповідно, підлягає скасуванню і ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року, якою було вирішено питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року, та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року про ухвалення додаткового рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Першої київської державна нотаріальна контора Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, визнання частки в спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_6 , про усунення від права на спадкування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.