ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/373/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2025 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання Єрмолаєвої О.В.,за участі представника позивача адвоката Летучого В.І., представника відповідача адвоката Братцевої Н.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В

05.03.2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ОСОБА_4 із зазначеним позовом, в якому послався на те, що рішенням Петриківського райсуду Дніпропетровської області від 09.06.2022 року був розірваний шлюб між ним та відповідачкою, який був зареєстрований 07.08.1993 року. Під час перебування в шлюбі подружжям було збудовано магазин-бар, який розташований в АДРЕСА_1 , право власності було зареєстровано за відповідачкою від 19.03.2004 року.

Приймаючи до уваги, що побудований магазин-бар є спільною сумісною власністю то позивач вважає, що йому належить частина вказаного магазину відповідно до ст. 63 СК України. Просить суд визнати магазин-бар, який розташований в АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнати за ним право приватної власності на частину вказаного магазину, судові витрати покласти на відповідачку..

06.03.2024 року ухвалою судді було відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання на 2.04.2024 року із викликом сторін ( а.с.26)

17.04.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя , в якій зустрічний позивач посилається на те, що в шлюбі із ОСОБА_1 було придбано нерухоме майно автомобіль марки Форт Транзіт Конект, 2007 р.в., ринкова вартість якого на ден ь подачі позову становить 163 095 грн ( частина становить 81 547,50 грн) який відповідач відчужив без її згоди 12.01.2022 року іншій особі -та земельна ділянка , кадастровий номер :02:011:0017 площею 6,7462 га, яка розташована у Петриківському районі Дніпропетровської області яка була оформлена на ОСОБА_1 . Просить суд визнати спільною сумісною власністю на майно набуте в період шлюбу, а саме автомобіль марки Форт Транзіт Конект, 2007 р.в., стягнувши із відповідача грошову компенсацію 50 відсотків від вартості транспортного засобу, що становить 81 547,60 грн і визнати за нею право власності на частку та земельна ділянка , кадастровий номер :02:011:0017 площею 6,7462 га, яка розташована у Петриківському районі Дніпропетровської області ( а.с.65-69т.1)

23.04.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідачки адвоката Братцевої Н.С, в якій вказано про невизнання позовних вимог ОСОБА_1 і необхідність відмовити в їх задоволенні з посиланням на те, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) за власні кошти придбала магазин-бар який розташований в АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим режим спільної сумісної власності на цей об`єкт не розповсюджується і позивач немає ніякого відношення до цього майна, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі( а.с.73-75)

30.05.2024 року до суду надійшов відзив від представника зустрічного відповідача ОСОБА_1 адвоката Летучого В.І. на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 в якій представник просив відмовити в зустрічних вимогах в повному обсязі, пославшись на те, шо що спірна земельна ділянка , кадастровий номер :02:011:0017 площею 6,7462 га, яка розташована у Петриківському районі Дніпропетровської області належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності від 17.12.2007 року, яка була сформована з трьох окремих земельних ділянок, які булі подаровані його бабусею ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і використовується відповідачем за цільовим призначенням веденням товарного сільськогосподарського виробництва.

Автомобіль Форд Транзит відповідач продав в інтересах своєї сім`ї та в період шлюбу за 109 350 грн для забезпечення навчання спільної доньки ОСОБА_8 , яка навчається в Придніпровській державній академії будівництва та архітектори, проводив оплату за її проживання в гуртожитку, проводив інші витрати на її навчання та проводив оплату за товари, якими користувалась відповідачка як фізична особа-підприємець, до цього часу здійснює догляд за бабусею відповідачки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою його було призначено її помічником на підставі рішення Петриківської селищної ради № 35 від 21.02.2023 року. Вважає, що грошові кошти за продаж автомобіля були витрачені на користь сім`ї і розподілу не підлягають

( а.с.216-220 т.1)

05.08.2024 року ухвалою суду було закінчено підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду ( а.с.50 т.2)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що магазин бар, розташований в АДРЕСА_1 був придбаний із відповідачкою за спільні кошти, на час шлюбу, вони разом його будували, вкладували сіменйні гроші, виховували двох дітей, в тому повинен бути поділений порівну , просить визнати за ним право власності на частину магазину. В зустрічних позовних вимогах відповідачки просив відмовити в повному обсязі, пославшись на відзив на позов.

Представник позивача адвокат Летучий В.І. підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, просив відмовити зустрічному відповідачці ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог .

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, пояснивши, що вона на свої особисті кошти побудувала що магазин бар, розташований в АДРЕСА_1 і відповідач не має відношення до нього і магазин є її власністью, так як вона продала свою квартиру в 1993 році в АДРЕСА_2 за 2700 доларів США і вклала їх в магазин, чоловік тільки домовлявся за будівельні матеріали. В період шлюбу вони купили автомобіль Форд в який час і за яку ціну точно не знає, приблизно за 16000 доларів, якій позивач продав в період шлюбу іншій особі, але користується до цього часу, вона оплачувала навчання доньки, так як зняла із депозиту в 2010 році 5000 доларів і віддала чоловіку, який оплачував навчання доньки ОСОБА_10 , вважає що має право власності на частину земельної ділянки площею 6,7462 га яка розташована у Петриківському району та належать позивачу, так як вона була придбана в шлюбі, просить задовольнити її зустрічні позовні вимоги.

Представник відповідачки адвокат Братцева Н.С. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі

Свідок ОСОБА_6 з боку відповідачки, пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 приїздив до її сина і вони вирішували питання про земельну ділянку яка їй належала. 1104.2020 року вони всі їздили до нотаріуса і оформили договір купівлі-продажу її земельної ділянки на користь позивача, син із його слів отримав за це 100 доларів США, син читав їй цей договір у нотаріуса, але вона не пам`ятає його зміст.

Заслухавши сторони, їх представників, свідка, ознайомившись із матеріалами справи та доказами, які надали сторони, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні юридичні факти та правовідносини.

07.08.1993 року ОСОБА_1 та

ОСОБА_11 був укладений шлюб і в подружжя народились двоє дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

1.06.2000 року мати позивача ОСОБА_13 купила у ОСОБА_14 житловий будинок в АДРЕСА_3

,зареєструвавши право власності 05.12.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , договором купівлі- продажу будинку та витягом із Державного реєстру речових прав ( а.с.87-89).

15.05.2001 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до Петриківської селищної ради із заявою про виділення їй земельної ділянки для будівництва магазину в АДРЕСА_3 , який належав її свекрусі ОСОБА_13 ( а.с.90-91 т.1).

31.07.2001 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця із місцем проживання в АДРЕСА_4 ( а.с.154 т.2)

24.03.2004 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на магазин бар, який розташований в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 19.03.2004 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно

( а.с.8) та технічним паспортом ( а.с.12)

17.09.2006 року ОСОБА_13 отримала Державний акт на земельну

ділянку в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку ( а.с.91) і уклала договір оренди земельної ділянки площею 0,0115 га від 08.01.2014 року строком на 49 років із Петриківською селищною радою Дніпропетровської області ( а.с.10).

Як вбачається із долучених доказів, на час будівництва магазину-бару по вказаній адресі із 15.05.2001 року по 24.03.2004 року відповідачка перебувала в шлюбі із позивачем, сторони працювали та вносили спільні грошові кошти в його будівництво та благоустрій.

Трудова діяльність позивача ОСОБА_1 та внесок в будівництво магазину-бару підтверджується його показами в судовому засідання та копією трудової книжки про трудові відносини, отримання заробітної плати в указаний період ( а.с.129 134 т.2)

В суді свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_1 приймав участь у оформленні документів на прийняття бару-магазину в експлуатацію, оскільки на цей час він був начальником відділу архітектури.

Свідок ОСОБА_16 в суді підтвердив що допомагав ОСОБА_1 здійснювати закупівлю будівельних матеріалів на будівництво кафе-бара, позивач постійно проводив оплату навчання своєї доньки за навчання із його слів.

Відповідачка ОСОБА_3 отримувала грошові доходи від праці та підприємницької діяльності із 1999 року по 2024 рік, що підтверджується випискою із Пенсійного фонду України ( а.с.143-148-151) , копією трудової книжки ( а.с.155-157 т.2).

Сторони мали спільний сімейний бюджет в шлюбі і вкладали сумісно зароблені грошові кошти в функціонування магазину-бару розташованого в АДРЕСА_1 , що суд приймає до уваги і вважає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке набуте в період шлюбу.

09.06.2022 року рішенням Петриківського райсуду шлюб між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Відповідно вказаного судового рішення сторони фактично припинили шлюбні відносини у грудні 2021 року ( а.с.5 т.1)

На час розгляду спору відповідач змінила прізвище на ОСОБА_17 , що підтверджується копією паспорту та доказами про шлюб ( а.с.107 -115).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи що спірний магазин-бару розташований в АДРЕСА_1 , був придбаний у шлюбі подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторони на спільні кошти займались його будівництвом , проживали разом, займались разом господарством , мали спільний бюджет і виховували спільних двох дітей , суд вважає, що магазин бар, загальною площею 6,7462 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є, реєстраційний номер 237 спільною сумісною власністю подружжям ОСОБА_18 і суд вважає в цій частині належить задовільнити позовні вимоги ОСОБА_1 визнавши за сторонами право власності на частину вказаного магазину-бару, без виділу в натурі, так як такі позовні вимоги позивачем не заявлялись.

Пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що спірний магазин бар належить їй на праві власності, так як вона придбала його на особисті кошти, а саме від продажу квартири в АДРЕСА_2 за 2700 доларів США та вклала їх в магазин а чоловік тільки домовлявся за будівельні матеріали, судом до уваги не приймається, так як такі твердження не підтверджуються ніякими доказами, а тільки усною заявою відповідачки в судовому засідання, відповідно копії договору купівлі-продажу вказаної квартири віл 25.05.2002 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_19 продав ОСОБА_20 по вказаній адресі за 1500 грн ( а.с.243 т.1) вказаний розмір за купівлю цієї квартири не впливає на спір між сторонами, реєстрація за ОСОБА_2 права власності на вказаний об`єкт в період шлюбу не дає право відповідачки вважати власністю увесь магазин- бар , ринкова вартістю якого складає 564 740, 44 грн відповідно висновку про його вартість

( а.с.16 т.1). Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання автомобіля Ford Transit Connect, 2007 р.в. та земельної ділянки кадастровий номер :02:011:0017 яка розташована у Петриківському району Дніпропетровської області спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до наступного.

05.12.2012 року на час шлюбу, сторонами був придбаний транспортний засіб Ford Transit Connect, 2007 р.в. який був зареєстрований на ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою із Сервісного центру МВС у Дніпропетровській області ( а.с.124 т.1)

09.06.2022 року рішенням Петриківського райсуду шлюб між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Відповідно вказаного судового рішення сторони фактично припинили шлюбні відносини у грудні 2021 року ( а.с.5 т.1)

12.01.2022 року після припинення фактичних шлюбних відносин, але перебуваючи в шлюбі, зустрічний відповідач ОСОБА_1 продав автомобіль Ford Transit Connect, 2007 р.в. іншій особі ОСОБА_21 , який був перереєстрований на неї 14.05.2022 року ( а.с.124 т.1, 89 т.2)

) і вказані обставини сторонами не заперечувались в суді сторонами.

У постановах Верховного Суду України від 3 червня, 1 липня, 16 грудня 2015 року, наданих для підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у них висновкам, та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року (6-31644ск15), 23 грудня 2015 року (6-25963ск15), 27 квітня 2016 року, наданих заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, міститься висновок суду про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд установив не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Приймаючи до уваги, що вказаний автомобіль Ford Transit Connect, 2007 р.в. був придбаний за спільні кошти подружжя ОСОБА_18 , що не заперечувалось сторонами в суді, суд вважає визнати вказаний транспортний засіб Ford Transit Connect, 2007 р.в. спільною сумісною власністю сторін, як такий що був набутий в шлюбі на спільні кошти подружжя.

Відповідно Звіту оцінки, ринкова вартість транспортного засобі Ford Transit Connect, 2007 р.в. станом на 29.03.2024 року становить 163 096 грн

( а.с.127 т.1), позивачка заявила про стягнення компенсації із відповідача ОСОБА_1 50 відсотків вартості автомобіля, а саме 81 547,50 грн ( а.с.104 т.1)

Однак, судом звернено увагу на те, що в період шлюбу, після фактично припинення шлюбних відносин із грудня 2021 року та після розірвання шлюбу с 09.06.2022 року із позивачкою, відповідач ОСОБА_1 сплачував грошові кошти на навчання , проживання в гуртожитку та утримання доньки ОСОБА_8 , яка навчається в Придніпровській державній академії будівництва та архітектури відповідно договору від 08.09.2020 року

( а.с.5 т.2) і сплачував грошові кошти на часткове погашення кредиту та проведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 .

Так, із 11.09 по 15.09. 2020 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено на навчання , проживання в гуртожитку доньки студентки ОСОБА_22 в розмірі 17000 грн ( а.с.95, 99, 104), із січня по серпень 2021 року ним сплачено 33 652,60 коп ( а.с.101-104), із січня по вересень 2022 року сплачено 20 921,50 грн ( а.с.97,100), в 2023 році сплачено 2 630 грн, в 2024 році сплачено 5600 грн ( а.с.96-99), а всього витрачено 79 804,10 грн, що підтверджується квитанціями про оплату.

Судом береться до уваги, що відповідач сплачував за час шлюбу грошові кошти від імені позивачки ОСОБА_2 грошові кошти на часткове погашення кредиту та на її потреби із фізичної особи підприємця.

Так, в в 2019 році ОСОБА_1 сплачено 2976 грн , за 2020 рів сплачено 33 656,46 грн, в 2021 році сплачено 1408 грн від імені ОСОБА_2 , а всього на загальну суму 38 040,46 грн що підтверджується квитанціями ( а.с.105,116, 121-129). Таким чином, зустрічним відповідачем ОСОБА_1 сплачено грошові кошти на загальну суму 117 844,56 грн.

Таким чином, в суді доведено, що відповідач ОСОБА_1 продав в період шлюбу спірний автомобіль в інтересах своєї сім`ї, оплата за навчання доньки здійснювалась відповідачем за його власні кошти та із власного банківського рахунку.

Суд приймає до уваги, що в Договір № 6046668 укладеному від 08.09.2020 року між ОСОБА_1 та навчальним закладом

» Придніпровська державна академія будівництва та архітектору» де навчається донька подружжя ОСОБА_22 зазначено, що саме загальну вартість за навчання студента ОСОБА_23 в розмірі 94 400 грн покладено на відповідача і навчання доньки буде тривати до 30.06.2024 року, що підтверджує належне перерахування коштів відповідача в інтересах навчання доньки.

Зазначені зобов`язання про оплату навчання доньки відповідач

ОСОБА_1 виконав, проводив оплату як в період шлюбу так і після припинення шлюбних відносин та після розірвання шлюб1, а тому вимоги зустрічного позивача про стягнення 50 відсотків автомобіля Форд в розмірі 81 547,50 грн задоволенню не підлягають, так як суд вважає, що ОСОБА_1 витратив грошові кошти які він отримував в якості заробітної плати в інтересах сім`ї, а саме навчання своєї доньки ОСОБА_23 у навчальному закладі.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Саме на виконання свого батьківського обов`язку утримувати спільну дитину на навчанні, тобто в інтересах сім`ї ОСОБА_1 продав вказаний автомобіль Ford Transit, Connect, 2007 р. д.н. . НОМЕР_1 ОСОБА_21 12.01.2022 року за 109 350 грн, що підтверджується договором продажу ( а.с.88 т.2) в який був спільним майном подружжя Connect, 2007 р.в. щоб утримувати навчання доньки ОСОБА_22 в період із 08.09.2020 року по 30.06.2024 рік в « Придніпровській державній академії будівництва та архітектури»

до її закінчення навчання в учбовому закладі ( а.с.5 т.2)

Крім того, в суді встановлено, що відповідач ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) і по теперішній час утримує та здійснює догляд за бабусею позивачки- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і рішенням Петриківської селищної ради від 24.02.2023 року його призначено її помічником як дієздатної фізичної особи , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки ( а.с.230 т.1) і тому суд приймає до уваги твердження ОСОБА_1 що частину грошей від продажу спірного автомобіля він витратив на утримання рідної бабусі позивачки ОСОБА_3 і представником зустрічного позивача будь-якими наявними доказами такі твердження не спростовується.

Суд враховує інтереси сім`ї, особливо дітей, при поділі спільного майна, керуючись принципом рівності часток, але може відступити від нього у випадку наявності певних обставин., посилаючись на намагання батька ОСОБА_1 забезпечити потреби спільної доньки ОСОБА_23 на її навчання і враховує інтереси дієздатної фізичної особи ОСОБА_9 , яка є до цього часі бабусею позивачки ОСОБА_3 , що нею та її представником не заперечувалось в суді, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки, що підтверджується рішенням органу місцевого самоврядування від 21.02.2023 року ( а.с.23 т.1)

Твердження зустрічного позивачки ОСОБА_3 про те, що оплата за навчання доньки здійснювалась за її гроші, які вона особисто накопичувала через укладання депозитних договорів із банківською установою відкритий АТ « Райффайзен Банк» в період з 2008 по 2010 рік судом до уваги не приймається, так як вбачається із копії виписки із рахунку банку від 12.06.2024 року , рух грошових коштів ОСОБА_2 який відображений за період із липня 2010 року по 5.07.2022 рік із датою останнього руху 2.07.2008 року та 03.07.2009 року, де у позивачки знаходилась кошти в розмірі 34 312.62 ( а.с.34 т.2) і 20000 грн ( а.с.37 т.2)і що зазначені кошти були витраченні на навчання доньки після укладання Договіру № 6046668 укладеному від 08.09.2020 року, тобто на протязі 12 років після їх зняття із рахунків в банку, відсутні квитанції про сплату на навчання від її імені, так як на момент період навчання шлюб між сторонами був розірваний, а оплату продовжував надавати відповідач на час припинення шлюбних відносин і після розірвання шлюбу ОСОБА_1 за особисті кошти.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60, 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пояснення представника позивачки адвоката Братцевої Н.С. про те, що навчання ОСОБА_8 здійснювалось за гроші ОСОБА_3 і те, що участь батька у життя своєї доньки не має відношення до предмета спора, суд до уваги не приймає, так як зустрічним позивачем не доведено, що навчання спільної доньки проводилось тільки за її грошові кошти які були накопичені на депозитних договорах із банківськими установами і сама позивачка не заперечувала, що відвідач оплачує її навчання відповідно укладеного договору.

Позивач теж має право приймати участь у вихованні та навчанні своєї доньки, однак суд приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 щодо внесення значного розміру його частини за навчання доньки ніж позивачка.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення із зустрічного відповідача ОСОБА_18 на її користь 81 547,50 грн задоволенню не підлягають, так як суд вважає що зустрічні вимоги позивач в суді не довела і в цій частині позов слід відмовити.

Обговорюючи позовні вимоги ОСОБА_24 про визнання права власності на частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:011:0017, суд приходить до наступного :

06.03.2000 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку право на земельну частку ( пай), посвідченого сертифікатом площею 2,41 га умовних кадастрових гектарів, для ведення сільськогосподарського виробництва яка розташована на території с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області , що підтверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом Петриківського району ( а.с.224).

11.04.2000 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку право на земельну частку ( пай), посвідченого сертифікатом серії ДП № 0068177 від 20.03.1997 року площею 2,41 га умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області , що підтверджується договором дарування

( а.с.226).

11.04.2000 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку право на земельну частку ( пай), посвідченого сертифікатом серії ДП № 0068527 від 20.03.1997 року площею 2,41 га умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області , що підтверджується договором дарування

( а.с.228).

В результаті об`єднання всіх земельних ділянок, 17.12.2007 року ОСОБА_1 було виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії №875162 площею 6,7462 га із кадастровим номером :02:011:0017, яка розташована на території Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області із цільовим призначенням сільськогосподарського виробництва ( а.с.223 т.1) і право власності за відповідачем було зареєстровано 23.01.2024 року ( а.с.222)

Суд критично ставиться до пояснень представника зустрічного позивача адвоката Братцевої Н.С. про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не дарували 11.04.2000 року ОСОБА_1 земельні ділянки площею 2,41 га, а здійснили продаж цих ділянок

, так як вказаними сторонами не оскаржувались договори дарування в судовому порядку, після укладання вказаних договорів дарування пройшло 25 років і ні ОСОБА_6 , на ОСОБА_7 не мали і не мають претензій до ОСОБА_1 з приводу недійсності його укладання .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання підтвердила, що 11.04.2000 року вона була присутня разом із сином ОСОБА_7 в Петриківській нотаріальній контори, її син зачитували текст договору дарування і вона із чим була згодна на той момент про що особисто підписалась, а твердження свідка через тривалий час що такий договір міг бути договором купівлі-продажу судом до уваги не приймається бо є надуманим.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 57 СК України 1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 приватизував три земельних ділянки 17.12.2007 року які йому належали на праві дарування 06.03.2000 року від ОСОБА_5 та 11.04.2000 року від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то вказана земельна ділянка площею 6,7462 га із кадастровим номером :02:011:0017, яка розташована на території Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області із цільовим призначенням сільськогосподарського виробництва є його особистою приватною власністю набутою в шлюбі, в судовому порядку ОСОБА_25 не оскаржувались як недійсними договори дарування від 06.03.2000 та 11.04.20000 року укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і позивачка згодна була на протязі 25 років вважати вказані договори саме даруванням , а тому і зустрічний позивач ОСОБА_25 не має права претендувати на частину земельної ділянки, загальним розміром 6,7462 яка належить ОСОБА_1 на праві власності на земельну ділянку відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.12.2007 року

( а.с.223), так як вказана земельна ділянка складається із земельних ділянок які були подаровані ОСОБА_1 06.03. та 11.04.2000 року і стали його особистою власністю, з урахуванням наведеного в позовних вимогах

ОСОБА_25 слід відмовити за недоведеністю своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Первісним позивачем ОСОБА_1 було доведені обставини на які він послався в позові, а тому за ним слід визнати в порядку поділу спільної сумісної власності право на частину магазину площею 64.4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 .

Зустрічні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню в повному обсязі за недоведеності обставин на які вона та її представник послались в суді.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі, то судові витрати в розмірі 2823.70 грн належить стягнути із відповідача ОСОБА_3 на його користь, судові витрати слід покласти на відповідача, так як в їй відмовлено в зустрічних позовних вимогах.

06.03.2024 року ухвалою Петриківського райсуду було була встановлено заборону відчуження нерухомого майна: магазину-бару, загальною площею 64,4 кв.м. розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 5152868 який належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.158 ч.7 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4,12, 13, 81, 76, 80- 89, 141, 264-265 ЦПК України, ст. 60,61, 63, 69, 69 ,70. 71, 199 СК України, 368,372, 355 ЦК України , ст.368, 372 ЦК України, суд

УХВАЛИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовільнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приміщення

магазину-бару, загальною площею 64,4 кв.м., розташоване в

АДРЕСА_1 порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований АДРЕСА_4 право власності на 1/2 частку на приміщення магазину-бару, загальною площею 64,4 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_5 судові витрати в розмірі 2823.70 грн на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований АДРЕСА_4 .

В зустрічних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Іщенко І.М.