Номер провадження: 22-ц/813/3697/25
Справа № 504/2390/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнення судового збору,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить стягнути заборгованість розраховану відповідно до ст. 625 ЦК України та відповідно до пунктів кредитного договору № 665/08-58 від 29 серпня 2005 року у розмірі 139320,30 грн., яка складається з трьох відсотків річних нарахованих на кредитну заборгованість в сумі 28872,65 грн., заборгованість за витратами від інфляції нарахованих на кредитну заборгованість в сумі 110447,65 грн., у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором а також несплатою стягнутої за рішенням суду заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед кредитором за кредитним договором № 665/08-58 від 29 серпня 2005 року, яке підтверджене рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року на суму 194186,76 грн, та судових витрат на суму 1941,87 грн.

Тому, позивач просив стягнути з відповідача 3 відсотки річних в сумі 28872,65 грн., витрат від інфляції в сумі 110447,65 грн.

Посилаючись на те, що рішення суду відповідачем не виконується, позивач просив стягнути з відповідача вказані суми, які визначені ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнення судового збору задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ АТ «Сенс Банк» нараховані на суму заборгованості за кредитним договором № № 665/08-58 від 29 серпня 2005 року в сумі 194 186,76 грн за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 три відсотки річних у розмірі 28 872,65 грн. У задоволенні позову в частині стягнення нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором №665/08-58 від 29.08.2005 року інфляційних витрат відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір в сумі 556,12 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні стягнення інфляції та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення інфляції, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року зазначено стягнення заборгованості саме в національній грошовій одиниці гривні, без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті, а тому позивач нараховував суми інфляційних 3% річних, а сума витрат від інфляції підлягає стягненню з відповідача.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 18 червня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились, жодних заяв або клопотань не подавали.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у позовних вимогах про стягнення інформаційних збитків та підлягає перегляду виключно в цій частині.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 29 серпня 2005 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 665/08-58, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 10000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 12,25% річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2012 року.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року №504/2005/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» заборгованість за кредитним договором № 665/08-58 від 29. серпня 2005 року в сумі 194186,76 грн. та понесені судові витрати в сумі 1941,87 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед кредитором за Кредитним договором № 665/08-58 від 29 серпня 2005 року, в сумі 194186,76 грн. та у розмірі судових витрат в сумі 1941,87 грн.

14 червня 2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбак», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків став АТ «Альфа Банк» Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа Банка» № 2/2022 від 18 серпня 2022 року АТ «Альфа Банк» рішенням загальних зборів акціонерів змінило назву на АТ «Сенс Банк».

Таким чином, АТ «Сенс Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 665/08-58 від 29 серпня 2005 року, без правонаступництва в розумінні ст. 55 ЦПК України, шляхом внутрішніх реорганізаційних процесів.

Позивач в порядку ст. 625 ЦК України нарахував три відсотки річних на суму боргу за рішенням суду за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, а витрати від інфляції на суму боргу нараховано за період з березня 2017 року по лютий 2022 року.

Від відповідача не надходила заяви про застосування строків позовної давності.

Із правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно із частиною першою, другою статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто,грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі№ 910/10156/17(провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі№ 758/1303/15-ц(провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі№ 686/21962/15-ц (14-16цс18).

Суд першої інстанції правильно не погодився з доводами позову в частині нарахування інфляційних витрат на суму боргу, виходячи з таких підстав:

Суд обґрунтовано звернув увагу на те, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного умовами договору у гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема, є договори.

Отже, позивач посилається на кредитний договір, як на підставу виникнення у відповідача боргового зобов`язання перед позивачем.

Як встановлено зі змісту п. 1.1 Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 10 000 доларів США (десять тисяч доларів США).

Тобто, грошове зобов`язання визначене в іноземній валюті.

Натомість, прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті.

Оскільки кредит надавався позичальнику в іноземній валюті - доларах США, а індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ Про зовнішньоекономічну діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/1021 7/15-ц (провадження № 14-7274с 19), і підстав для відхилення від цих висновків у цій справі судом не встановлено.

Отже, в цій частині позову вимоги позивача не відповідають положенням закону.

Таким чином, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що кредитний договір № 665/08-58 від 29 серпня 2005 року укладений у доларах США, а тому стягнення інфляційних збитків не вбачається можливим.

Таким чином, доводи скаржника на те, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року зазначено стягнення заборгованості саме в національній грошовій одиниці гривні є безпідставними, оскільки індекс інфляції нараховується виключно на визначену кредитним договором суму.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда