Дата документу 01.07.2025 Справа № 336/527/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/527/24 Головуючий у І інстанції: Дацюк О. І.
Провадження № 22-ц/807/1200/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Міннікова Володимира Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні із дітьми, встановлення порядку участі у вихованні дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мазур О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні із дітьми, встановлення порядку участі у вихованні дітей.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають із відповідачем.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей стягнуті аліменти, які позивач сплачує, заборгованості не має.

Водночас ОСОБА_1 створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми, вона налаштовує дітей проти батька, не надає можливості з ними спілкуватись.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мазур О.С. просив суд:

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зобов`язавши ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із дітьми.

Встановити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей шляхом встановлення систематичних побачень щотижня протягом доби з можливістю ночівлі з урахуванням графіку несення позивачем військової служби, з правом відвідування громадських місць, в тому числі парків, дитячих майданчиків, закладів харчування, дитячих розважальних закладів, торгівельних центрів, театрів, кінотеатрів на території м. Запоріжжя без присутності матері дітей.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено такий порядок участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визначивши для ОСОБА_2 :

періодичні побачення з неповнолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 10.00 години до 18.00 години кожної суботи з можливістю відвідування під час побачень культурних, освітніх та розважальних закладів, закладів громадського харчування, торгівельних центрів, парків без присутності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2422,40 гривень.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Міннікова В.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким встановити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні синів: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 таким чином:

- три рази на тиждень засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою програмних за стосунків та додатків Skipe, Zoom, WhatsApp, Viber, Telegram, Signal щовівторка, щочетверга та щонеділі у період часу з 18:00 год до 20:00 год протягом 30 хвилин із врахуванням режиму дня дитини»;

- шляхом зустрічі в суботу чи неділю 2 рази на місяць у присутності матері з правом відвідувати громадські місця, в т.ч., але не виключно: парків, дитячих майданчиків, закладів харчування, дитячих розважальних закладів, кінотеатрів, театрів на території м. Запоріжжя.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при вирішенні спору суд не врахував думки Органу опіки та піклування, згідно з висновком якого, комісія вважала за доцільне встановити такий порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей: три дні на місяць тривалістю не менше трьох годин в день, а також в будь-який інший день за домовленістю між батьками, без ночівлі та відвідування місця проживання батька, в присутності матері або особи, яка доглядає за дітьми. Також суд проігнорував з висновок судового експерта Куратченко І.Є. від 03.07.2024, відповідно до якого перебування дітей без матері може призвести до поведінкових проблем, проблем зі сном, психосоматичних симптомів, емоційної нестабільності. Враховуючи вік дітей, найкращій спосіб побачення з дітьми в присутності матері або особи, яка за ними доглядає під час робочої зайнятості матері.

Судом першої інстанції також не враховано той факт, що за весь час розгляду справи позивач виявив бажаннязустрітись зі своїми малолітніми дітьми лише чотири рази, хоча ніяких перешкод йому ніхто не чинив, а починаючи з січня 2025 року батько з`явився до дітей тільки один раз.

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Міннікова В.В. стверджує, що ОСОБА_2 перебуває в розшуку,переховується від правоохоронних органів та військової поліції.

У своєму відзиві ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мазур О.С. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Мінніков В.В. наполягали на задоволені апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та ухваленні нової постанови, якою встановити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні синів: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 у спосіб, зазначений в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Гешева Ю.Л. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, наполягали на залишенні оскаржуваного рішення без змін. ОСОБА_2 також зазначив, що не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що він перебуває у розшуку та переховується від правоохоронних органів, оскільки будь-який статус позивача не впливає на його право брати участь у вихованні дітей, спілкуванні з ними, якщо він при цьому не завдає їм лиха. Більше того, на теперішній час позивачу надана письмова згода ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України на продовження військової служби, яку він має намір та бажання продовжувати.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід частково задовольнити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вік дітей вказує на те, що вони здатні до перебування без матері, враховуючи також і те, що на періоди часу, коли ОСОБА_1 перебуває на роботі, діти відвідують дитячий садок або перебувають із нянею, що само по собі вказує на можливість їх тимчасового перебування без матері, суд вважав за можливе визначити ОСОБА_2 час для спілкування з дітьми в один з вихідних днів без участі ОСОБА_1 .

Однак колегія суддів вважає такий висновок помилковим, таким, що суперечить інтересам дітей з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 31.12.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народились ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьками яких є позивач та відповідач.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.10.2021 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.07.2021 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі частки всіх видів доходу до досягнення дітьми трирічного віку.

Судовим наказом, виданим Оріхівським районним судом Запорізької області 08.06.2021 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 26.05.2021 до досягнення дітьми повноліття.

З довідок командира військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2023, від 13.12.2023 вбачається, що ОСОБА_2 проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 НГУ, у 2023 році він неодноразово залучався до заходів, необхідних для забезпечення оборони України, з його грошового утримання стягуються аліменти.

З довідки державного виконавця вбачається, що станом на грудень 2023 року ОСОБА_2 не мав заборгованості з виплати аліментів.

Згідно з довідкою т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 від 18.03.2025 ОСОБА_2 не знаходиться у військовій частині у зв`язку з самовільним залишенням військової частини або місця служби, дезертирством.

За висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 17.04.2024, комісія вважала за доцільне встановити такий порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей: три дні на місяць тривалістю не менше трьох годин в день, а також в будь-який інший день за домовленістю між батьками, без ночівлі та відвідування місця проживання батька, у присутності матері або особи, яка доглядає за дітьми.

У Висновку експертного дослідження № 019, складеного 03.07.2024 судовим експертом Куратченко І.Є. зазначено: «Як з`ясовано в ході експертного дослідження в нових умовах у дітей виникає швидке збудження нервової системи та як наслідок емоційне перевантаження. ОСОБА_5 - потребує більше уваги до себе з боку матері, а у ОСОБА_6 спостерігається підвищена чутливість до сенсорних стимулів, що призводить до швидкого збудження нервової системи та як наслідок емоційне перевантаження. У присутності матері дитина швидко заспокоюється та продовжує гру чи іншу діяльність.

Перебування дітей без присутності матері, яка володіє навичками заспокоєння дитини може привести до наслідків:

-поведінкових проблем (дитина може стати надмірно активною, дратівливою, агресивною, або навпаки замкнутою та боязкою);

-проблеми зі сном (збудження може призвести до труднощів з засинанням, частих пробуджень або нічих кошмарів);

-психосоматичні симптоми (головні болі, болі у животі або інших фізичних симптомів);

-емоційна нестабільність (дитина може відчувати часті зміни настрою, тривожність, страхи або депресивні стани)

Саме присутність матері ОСОБА_1 , до якої у дітей сформована стійка емоційна прив`язаність, як з`ясовано в результаті експертного дослідження, надає відчуття стабільності та безпеки.

Повноцінний психоемоційний, пізнавальний та особистісний розвиток дитини відбувається найкращим чином у ситуації, коли вона має можливість вільного спілкування як з матір`ю, так і з батьком.

Враховуючі вік дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх індивідуально - психологічні особливості найкращій спосіб побачення з дітьми - в присутності матері, або особи, яка доглядає за дітьми під час робочої зайнятості матері, з урахуванням режиму дня дітей без ночівлі у квартирі, де проживає батько.»

Крім того, у цьому висновку, зокрема зазначено, що в період сумісного проживання з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 отримувала легкі тілесні ушкодження та баротравму, що засвідчено лікарем спеціалістом та ЛОР лікарем.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вказані норми права кореспондуються зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до положень якої батьки, що проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (стаття 159 СК України).

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20).

Висновків про чинення матір`ю перешкод у спілкуванні батька з дітьми суд першої інстанції дійшов на підставі копій скріншотів переписки в месенджерах, проте колегія суддів зауважує, що переписка сама по собі не є беззаперечним доказом перешкоджання побачень батька з дітьми, а, з огляду на повне заперечення відповідачем справжності таких повідомлень, та враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення», колегія суддів вважає, що копії скріншотів переписки в месенджерах не є достовірним доказом у цій справі.

Інших доказів створення ОСОБА_1 ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з їх малолітніми дітьми суду не надано, тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачеві у спілкуванні неповнолітніх дітей та їх вихованні.

Колегія суддів наголошує, що у справах, що виникають зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

При вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між батьками дитини та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Судам необхідно враховувати загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, надавати ретельну оцінку низці факторів, які залежно від обставин відповідної справи можуть відрізнятися.

При вирішенні питання щодо участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з дитиною необхідно пам`ятати, що у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, у кожній конкретній справі суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Колегія суддів наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

На думку апеляційного суду, суд має враховувати висновки спеціалістів, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

При цьому колегія суддів наголошує, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, у кожній конкретній справі суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, а тому у цій надчутливій категорії справ уніфікованого та формального підходу бути не може.

З огляду на вищевикладене, враховуючи Висновок експертного дослідження № 019, від 03.07.2024, висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування від 17.04.2024, вік дітей, яким трохи більше чотирьох років, їх постійне проживання з матір`ю з 2021 року та їх тісний психо-емоційний зв`язок, колегія суддів вважає, що для установлення психологічного зв`язку дітей з батьком необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності синів до батька, тому вважає, що проведення зустрічей батька з дітьми мають бути у присутності матері.

За встановлених обставин, таке обмеження, на думку апеляційного суду, є співмірним та необхідним, а також відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Тому, з огляду на перебування позивача на військовій службі, колегія суддів вважає за доцільне визначити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні його синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шляхом побачення з дітьми кожної першої та третьої суботи чи неділі місяця з 10:00 години до 18:00 години з відвідуванням культурних, освітніх та розважальних закладів, кінотеатрів, дитячих кафе та інших закладів харчування, торгівельних центрів, парків у присутності ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я та бажання дітей, за попередньою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, обставин життя батьків, сторони не позбавлені права змінити встановлений судом спосіб участі батька у вихованні дітей у майбутньому для забезпечення їх найкращих інтересів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки новою постановою, колегія суддів частково задовольняє як позовні вимоги, так і вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_2 має право на відшкодування йому судового збору за позовної заяви в розмірі 1211,20 грн, ОСОБА_1 на відшкодування їй судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн). Тому з ОСОБА_2 на користь 605,60 грн ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Міннікова Володимира Володимировича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні із дітьми, встановлення порядку участі у вихованні дітей задовольнити частково.

Установити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шляхом побачення з дітьми кожної першої та третьої суботи чи неділі місяця з 10:00 години до 18:00 години з відвідуванням культурних, освітніх та розважальних закладів, кінотеатрів, дитячих кафе та інших закладів харчування, торгівельних центрів, парків у присутності ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я та бажання дітей, за попередньою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: