Єдиний унікальний номер судової справи: 475/306/24
Провадження № 22-ц/812/932/25 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв справа № 475/306/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Єгорової Н.І. в приміщенні цього ж суду в смт. Доманівка, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

установив:

У березні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилалась на те, що з 26 травня 1990 року перебувала з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування у шлюбі, сторони за спільні кошти набули у власність нерухоме майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Право власності на даний будинок було оформлено на відповідача та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 24 лютого 2005 року.

Позивач зазначала, що правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у відповідача.

Посилаючись на положення статей 69, 70 СК України, позивачка просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка може ще повернутися в сім`ю, проти чого відповідач заперечувати не буде. На його думку, якщо за позивачкою визнають право власності на 1/2 частину будинку, вона може розпорядитися ним, а відповідач цього не бажає.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року позов задоволено.

Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в рівних частинах.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд дійшов висновку, що житловий будинок сторони набули в період шлюбу за спільні кошти, проти чого відповідач не заперечував, а тому зазначений житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які мають рівні права та рівні частки у нерухомому майні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду.

Відповідач вказував, що за допомогою рішення суду позивач бажає легалізувати правовстановлюючі документи на спірний будинок, оскільки оригіналів документів не має ані у позивача, ані у нього. Надані позивачем копії документів на будинок вважає підробленими. Зазначав, що викликає сумнів справжність засвідчених начальником ВЖКГ Доманівської селищної ради копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які були надані представником позивача. Зазначені копії засвідчені особою, що не має повноважень на вчинення таких дій.

Також зазначав, що прийняте судом рішення призведе до перешкод в реєстрації в Державному реєстрі речових прав права власності за ним на житловий будинок (яке до цього часу зареєстровано не було), в зв`язку зі спірною адресою та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, необхідність яких передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - не недоведеними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони з 26 травня 1990 року перебували в зареєстрованому шлюбі, якийзаочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2024 року між ними розірвано. Від даного шлюбу вони мають повнолітніх дітей.

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність нерухоме майно, а саме - житловий будинок, житловою площею 46.6 кв.м, загальною площею 72.2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 24 лютого 2005 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради від 03 лютого 2005 року №06, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 лютого 2005 року та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Доманівської селищної ради від 03 лютого 2005 року за № 6.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Вознесенського міжміського бюро технічної інвентаризації номер витягу 6598842 від 24 лютого 2005 року, реєстраційний номер: 10007735, номер запису 2081 в книзі №15, за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано будинок АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер витягу 418770278 сформований 20 березня 2025 року ЦНАП Доманівської селищної ради.

Згідно копії титульного листа технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, за адресою АДРЕСА_1 , інвентарний номер 2252, реєстровий номер 2081 кн.15, р.№ 10007735 від 27 грудня 2005 власником є ОСОБА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та зміна правовідношення (пункти 1 і 6 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 і Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З огляду на викладені положення закону та той факт, що презумпція спільності права власності подружжя ОСОБА_3 на майно, яке набуте в період шлюбу, та рівності часток подружжя у цьому майні відповідачем не спростовано, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін і при його поділі частки сторін у цьому майні є рівними.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Приписами частин першої четвертої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається, як на позивача, так і на відповідача.

Відповідач не посилався на те, що спірний житловий будинок є його особистою власністю та не оспорював в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказане спірне майно. Отже, доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин не можуть бути прийняті до уваги. За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, та на правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не впливають. До того ж, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин відповідачем до суду першої інстанції та до апеляційної скарги не надано.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то відповідно ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 15 липня 2025 року.