Провадження № 22-ц/4808/928/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар: Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2025 року в складі судді Бабій О. М., ухвалене у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 11 квітня 2025 року, у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» звернувся до відповідача ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, із позовом про скасування арешту з нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 березня 2024 року між позивачем та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В., зареєстрований в реєстрі за № 255, на підставі якого позивач набув право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м по АДРЕСА_1 .

В подальшому позивачу стало відомо, що на вказану квартиру зареєстровано обтяження, а саме арешт нерухомого майна від 14 листопада 2008 року на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника.

Представником виконавчої служби повідомлено представника позивача про те, що підстав для зняття арешту немає, арешт накладено в рамках виконання виконавчого напису нотаріуса. Вказаний виконавчий напис було вчинено на підставі договору іпотеки посвідченого 02 квітня 2007 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О. В., зареєстрованого за № Д-330, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 226/2007 від 02 квітня 2007 року.

ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» на підставі договору про відступлення прав вимоги став правонаступником ВАТ КБ «Надра» в кредитних правовідносинах відносно ОСОБА_1 за кредитним договором та договором іпотеки, а отже арешт було накладено в інтересах ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Посилаючись на те, що у зв`язку з наявністю арешту позивач не може вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, просив скасувати арешт, накладений на квартиру, загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м., яка складається з двох кімнат за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» відмовлено.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Вищезазначене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 913/271/19.

Скаржник зауважує, що судом першої інстанції не враховано того, що арешт був накладений на спірну квартиру в межах виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 , а тому визначення саме його відповідачем у даній справі є цілком обґрунтованим, оскільки саме боржник є стороною виконавчого провадження, а арешт було накладено на майно з метою забезпечення виконання зобов`язань, покладених на нього.

Тому позивач ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» вважає, що відмова суду у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача є безпідставною.

На думку скаржника, суд першої інстанції невірно застосував висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21, оскільки правовідносини у згаданій справі не є тотожними обставинам даної справи. Так, у вищевказаній справі ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого було накладено арешт на майно, не були залучені у справу. Натомість в даній справі позивачем було залучено і боржника, як відповідача, і особу, в інтересах якої було накладено арешт в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Позивач звертає увагу суду також на те, що у прийнятому рішенні суд першої інстанції вказує ОСОБА_1 як одного із співвласників майна, на яке накладено арешт, в той час, як з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що він є попереднім власником, а не співвласником спірного майна.

Крім того, судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано, яким чином ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» порушує права ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» та чому саме він повинен виступати відповідачем у даній справі. При цьому, як вбачається із заяви ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», воно підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» у встановлений судом строк учасниками справи не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками та за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг», суд першої інстанції прийшов до висновків, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення, невизнання чи оспорення його прав та інтересів саме відповідачем ОСОБА_1 . Водночас місцевий суд вважав, що належним відповідачем у справі є ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», оскільки своє право вимоги ВАТ КБ «Надра» продало ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 15 липня 2020 року, яке в свою чергу 31 серпня 2020 року продало його ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Проте, погодитись із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на таке.

Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» набуло право власності на квартиру загальною площею 45,1 кв.м по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 03 березня 2024 року, укладеного між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» (а.с. 5-6).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав 03 квітня 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру (а.с.7).

Із змісту зазначеного договору купівлі-продажу від 03 березня 2024 року вбачається, що попередніми власниками вказаної квартири являються відповідач у справі ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Право на продаж вказаної квартири належало ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» на підставі наступних договорів:

- договору іпотеки від 02 квітня 2007 року за № Д-330, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідченого приватним нотаріусом Івано-франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В.,

- договору №GL48N718070_1_1 про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпро Фінанс Груп» 15 липня 2020 року за №834;

- договору про відступлення прав вимоги за лотом №GL48N718070, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпро Фінанс Груп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» від 31 серпня 2020 року за №3240 (а.с.5-6, 10).

Також встановлено, що постановою відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області від 14 листопада 2008 року в межах виконавчого провадження №10013453, реєстраційний номер обтяження 54417191 на спірне майно, а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м по АДРЕСА_1 , був накладений арешт.

Позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, оскільки у зв`язку із накладенням арешту не може вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до листа начальника Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №10013453 з виконання виконавчого напису від 23 жовтня 2008 року за №3990 виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. про звернення стягнення на квартиру загальною площею 45,1 кв.м по АДРЕСА_1 . При проведенні виконавчих дій державним виконавцем 14 листопада 2008 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 30 квітня 2010 року винесено постанову про повернення виконавчого документу (а.с.8).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття Закону України «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, зазначено, що «відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 642/4263/21 зроблено висновок, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищезазначене, ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг», як власник майна право власності на яке зареєстроване 03 квітня 2024 року (а.с. 7) на яке державним виконавцем накладено арешт у ВП № 10013453 та яке на час розгляду справи судом завершене, ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» як правонаступник стягувача у виконавчому провадженні вправі звернутися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, рішення суду необхідно скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Лайф Факторинг» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з нерухомого майна закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта