Номер провадження 2-о/754/408/25
У Х В А Л А

10 липня 2025 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до прохальної частини заяви, ОСОБА_1 просить суд:

?внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 162 КК України, а також за наявності ст. 129 КК України або іншими статтями, за ознаками правопорушень;

?вжити невідкладних заходів запобігання злочину, який можу бути скоєний у будь-який момент;

?видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , яким заборонити наближатися до заявника та членів її родини ближче ніж на 100 м.;

?заборонити перебування у місцях нашого постійного проживання чи перебування;

?заборонити контактувати будь-якими способами (усно, телефоном, через інтернет, тощо);

?зобов`язати уповноважений орган внести відомості до ЄРДР;

?вжити заходів щодо забезпечення нашої безпеки;

?застосувати до відповідача обмежувальний припис відповідно до ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та глави 1 розділу ІV-1 ЦПРК України.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про видачу обмежувального припису, судом враховується, що вона повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим Главою 13 розділу IV ЦПК України.

Згідно ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 351-1 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Таким чином, належною формою звернення до суду в порядку глави 13 ЦПК України «Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису» є заява із зазначенням заявника та заінтересованої особи, що в даному випадку не відповідає поданій заяві.

ОСОБА_1 , звертаючись із позовною заявою про видачу обмежувального припису просила застосувати суд обмежувальний припис, згідно ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положення статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених ЗУ «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених ЗУ «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених ЗУ «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Згідно положення статті 2 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства», закріплено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. 2. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. 3. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Враховуючи наведений зміст статті 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства» суд приходить до висновку, що положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства» не розповсюджується на заявника ОСОБА_1 , оскільки остання та ОСОБА_2 є лише мешканцями одного будинку АДРЕСА_1 та не є родичами, спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків.

Згідно положення статті 214 КПК України підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення з огляду на їх зміст має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого приймає рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 162 КК України, а також за наявності ст. 129 КК України або іншими статтями, за ознаками правопорушень, зобов`язання уповноваженого органу внести відомості до ЄРДР не відносяться до завдань цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Отже, розгляд усіх заявлених вимог ОСОБА_1 в одному провадженні суперечить вимогам цивільно-процесуального закону, оскільки підстави для застосування положень ст. 188 ЦПК України не встановлено, а об`єднання таких вимог суперечать вимогам наведених норм ЦПК України, відтак така позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 188, 260, 261, 350-1 по 350-8 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису -повернути.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання.

Суддя В.О.Сенюта