КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7477/2025 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/64/24

16 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 13.06.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 103404010. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.

Законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використання одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 103404010 від 13.06.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №103404010 від 13.06.2021 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» ().

Зазначав, що на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн.

Кредитний договір № 103404010 від 13.06.2021 року було укладено строком на 30 днів, однак відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов?язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України.

Внаслідок чого, керуючись нормами ст. ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 12.11.2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги №13Т, ТОВ «Мілоан» () відступило право вимоги за кредитним договором № 103404010 від 13.06.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (), а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача.

Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс» ) є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 41 619.43 грн., з яких: ??заборгованість за тілом кредиту становить 9198 грн.; ??заборгованість за відсотками становить 30621.43 грн.; ??заборгованість за комісійними винагородами становить 1800 грн.

З урахуванням викладеного, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 103404010 від 13.06.2021 року в розмірі 41 619, 43 грн., понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» суму заборгованості за Кредитним договором№103404010 від 13.06.2021 року у розмірі 17 118,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» суму сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 січня 2025 року відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим,що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і визнав встановленими обставини справи, які не були доведені, зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зазначає що, заперечуючи проти позову, вона стверджувала про не укладала кредитного договору та не отримувала кредиту, однак суд першої інстанції не відповів на її доводи, а навів аргументи на користь можливості укладання кредитного договору в електронній формі.

Вказує на те, що ухвалою суду від 19 серпня 2024 року витребувано в Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанас», як у позивача у справі, наступні докази: засвідчену належним чином копію ліцензії на здійснення господарської діяльності; докази ідентифікації особи - ОСОБА_1 в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, який зазначений в позові як первинний кредитор, а саме: ТОВ «Мілоан»; докази ознайомлення ОСОБА_1 з публічними пропозиціями (офертами), що є невід`ємною частиною укладання кредитних договорів; докази перерахування на належний рахунок грошових коштів за кредитним договором № 103404010 від 13 червня 2021 року, в порядку встановленому Національним Банком України; оригінал кредитного договору № 103404010 від 13 червня 2021 року; оригінал паспорта споживчого кредиту до кредитного договору № 103404010 від 13 червня 2021 року; засвідчену належним чином копію ліцензії на здійснення господарської діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Мілоан», дійсну станом на 13 червня 2024 року.

Також вказаною ухвалою суду витребувано у Акціонерного товариства «Універсал Банк» виписку про рух коштів за її, ОСОБА_1 , рахунком на підставі платіжного доручення № 28700936 від 13 червня 2021 року за період з 13.06.2021року по 30.08.2021 року.

На виконання ухвали суду про витребування доказів Акціонерним товариством «Універсал Банк» листом № 22769 від 19 вересня 2024 року надіслано на адресу суду виписку про рух коштів по її банківській платіжній картці № НОМЕР_1 за період з 13 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року. Дата виписки: 19 вересня 2024 року.

Вважає, що вказаним документом спростовано факт зарахування 13 червня 2021 року на її банківську платіжну картку грошових коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (код: ), за кредитним договором від 13 червня 2021 року № 103404010, який нібито було укладено між нею та зазначеною юридичною особою публічного права. Виписка за її картковим рахунком від 19 вересня 2024 року, про яку мовиться вище, містить інформацію про прибуткові та видаткові фінансові операції за рахунком.

Однак, вона не містить жодних відомостей, які би підтверджували факт зарахування грошових коштів саме від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», за кредитним договором № 103404010. На зазначені обставини суд першої інстанції взагалі не звернув увагу, та не надав правову оцінку вище проаналізованому документу.

Повідомляє, що не укладала спірний кредитний договір і не отримувала грошові кошти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту укладання з нею спірного кредитного договору та отримання грошових коштів.

Зазначає, що позовна заява містить доводи про відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором від 13 червня 2021 року № 103404010.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання кредиту, таких як: платіжне доручення, меморіальний ордер та інших, які би прямо підтверджували факт отримання нею кредиту за вказаним кредитним договором.

Водночас, не надано належних доказів на підтвердження укладання договору про відступлення права вимоги та не надано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу.

Зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача надав: 1) копію договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року; 2) копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги; 3) копію детального опису робіт (наданих послуг). Проте, в порушення вимог закону представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано: 1) акт приймання-передачі виконаних робіт; 2) банківський або інший документ, який підтверджує фактичну (реальну, а не теоретичну) оплату гонорару за надання професійної правничої допомоги, в цій цивільній справі.

За таких обставин, апелянт вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтверджені у встановленому законом порядку. Законодавець визначив наслідок неналежного підтвердження понесених витрат на правову допомогу. Як видно із вище проаналізованих положень чинного цивільного процесуального законодавства України, таким наслідком має бути відмова у відшкодуванні витрат на професійну (правничу) допомогу

Отже, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції є помилковими і в цій частині. Вважає, що навіть за умови часткового задоволення позовних вимог, суд не мав права присуджувати позивачу відшкодування витрат на правову допомогу.

Щодо стягненої судом суми судового збору.

Зазначає, що суд присудив стягнути з неї на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок, про що позивач просив у позовній заяві. Тобто, судовий збір стягнено в повному обсязі.

Згідно із положенням частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції порушив вимогу частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, тим що стягнув судовий збір повністю, а не пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

11 квітня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Романенко Михайло Едуардович подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суд першої інстанції, перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що PDF-файл договору, який міститься у матеріалах справи в додатках до позову, при завантаженні (не для перегляду у особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд», а саме при скачуванні цього файлу) та відкритті його через програмне забезпечення, призначене для читання PDF-файлів (наприклад, Adobe Reader, Microsoft Edge тощо), суд може переконатися в наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор, що зображено на скріншоті, який зазначено у додаткових поясненнях від 01.12.2024 року.

Зазначає, що ОТП-пароль - це автоматично згенерований одноразовий PIN-код з символів і цифр, за допомогою якого користувачу надається доступ для безпечного входу до системи. Принцип використання пароля OTP складається з чотирьох кроків: 1. Обробка даних. Користувач виконує первинний вхід у додаток або на сайт. 2. Надсилання OTP-пароля. Алгоритм надсилає клієнтові одноразовий код на мобільний пристрій. 3. Перевірка коду. Користувач вводить отриманий код, підтверджуючи особу. 4. Завершення входу. Верифікатор перевіряє пароль OTP, ідентифікує клієнта і допускає в акаунт. 5. У більшості сучасних програм OTP-авторизація відбувається в режимі реального часу, тобто, код генерується і відправляється на телефон користувачеві одночасно

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідач не надала жодного доказу, який би підтверджував, що мобільний номер телефону та ІР-адреса, з яких була подана заява на отримання кредиту, їй не належать.

Поряд з цим, вважає, що наданий позивачем скріншот першої сторінки договору із фіксацією підпису сторін за допомогою одноразового ідентифікатора дає підстави вважати доведеним належними доказами факт, що договір про споживчий кредит № 103404010 від 13.06.2021 року був дійсно підписаний з первісним кредитором саме відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора L54202.

Таким чином, представник позивача вважає, що договір про споживчий кредит № 103404010 від 13.06.2021 року з додатками до нього було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора: https://miloan.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено.

Поряд з цим, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відсутність електронних доказів генерації одноразового ідентифікатора за договором про споживчий кредит № 103404010 від 13.06.2021 року не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, оскільки відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі та не ставить під сумнів достовірність електронного доказу.

Аналогічний висновок викладений Верховним судом в постанові від 15.07.2022 року у справі № 914/1003/21. Отже, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4 ст. 22 Закону).

З урахуванням наведеного вище, вважає, що наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 28700936 від 13.06.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів відповідачу на кредит рах. № НОМЕР_1 на умовах визначених договором про споживчий кредит № 103404010 від 13.06.2021 року. Поряд з цим, як вбачається з першого та останнього аркушу виписки про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 на підставі платіжного доручення № 28700936 від 13.06.2021 року за період з 13.06.2021 року по 30.08.2021 року відповідачеві 13.06.2021 15:01:58 було перераховані кредитні кошти в розмірі 12 000,00 грн., що зображено на скріншоті (мал. 2), який зазначено у додаткових поясненнях від 01.12.2024.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що дата та час підписання договору про споживчий кредит № 103404010 від 13.06.2021 року та дата та час видачі кредитних коштів є ідентичними, а отже факт підписання правочину в електронній формі та видача первісним кредитором кредитних коштів є доведеними позивачем належними доказами, які містяться в матеріалах справи, які не спростовані апелянтом.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що на підтвердження законності нарахування розміру заборгованості позивачем до відповіді на відзив до позовної заяви долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 103404010 від 13.06.2021 року, яка сформована, підписана та надана 15.03.2024 року первісним кредитором ТОВ «Мілоан».

З урахуванням викладеного просив суд апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року- залишити без змін.

Окрім того, просив суд стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.

01 травня 2025 року від відповідача надійшли додаткові пояснення в яких остання вкотре зазначала про те, що у матеріалах справи немає жодного письмового доказу, який би підтверджував факт передачі їй ТОВ «Мілоан» грошових коштів на виконання кредитного договору № 103404010 від 13 червня 2021 року. Просила відзив на апеляційну скаргу відхилити, апеляційну скаргу задовольнити і скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.06.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №103404010. Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором.

13.06.2021 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит №103404010, в якій вказані персональні дані відповідача, такі як: дата народження відповідача, номер мобільного телефону, електрона пошта, адреса реєстрації та проживання, освіта, місце роботи, щомісячні доходи, як позичальника, визначена сума кредиту 12 000 грн., строк кредитування 30 днів з 13.06.2021 року по 13.07.2021 року, комісія за надання кредиту 1800 грн. що нараховується одноразово, проценти за користування кредитом 1,7% від фактичного залишку кредиту.( а.с. 15).

В анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду даної заяви, зокрема вказано, що заповнення заяви відбулось 13.06.2021 о 01:56:26, а підписання договору 13.06.2021 о 02:01:53.

Як вбачається із платіжного доручення № 28700936 від 13.06.2021 року ТОВ «Мілоан» на виконання погоджених умов договору було направлено 12 000 грн. ОСОБА_1 . Призначення платежу: кошти згідно договору 103404010. ( зворот а.с. 1).

12.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №13Т, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс», а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №103404010 від 13.06.2021 року( а.с. 18-22).

Відповідно до Витягу додатку № 1 із договору відступлення прав вимог № 13Т від 12.11.2021 року ТОВ «Діджи фінанс» отримало право грошової вимоги до відповідача- ОСОБА_1 на загальну суму 41 619, 43 грн.( а.с.71).

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення, наданої позивачем ТОВ «Діджи фінанс», відповідачка має заборгованість, яка складається із: 9 198 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 621, 43 грн. сума заборгованості за відсотками, 1 800 грн.-комісія.

Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на те, що оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» отриманої за вказаним договором суми позики та одноразової комісії, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9198 грн. та комісії у розмірі 1800 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції виходив з того, що з умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк позики 30 днів з 13.06.2021 року по 13.07.2021 року. При цьому, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 30.11.2023 року. Даних про застосування процедури пролонгації договору матеріали справи не містять. Враховуючи, що договором про споживчий кредит від 13.06.2021 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку, ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.5.2 цього договору становлять 1,7%.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Як встановлено судом, 13.06.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №103404010.

Відповідно п 1.1.договору кредитодавець зобов?язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов?язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов?язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Відповідно до п 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 12000.00 грн. у валюті: Українські гривні.

Згідно п 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 13.06.2021 року (строк кредитування).

Відповідно до п. 1.4. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 13.07.2021 року.

Пунктом 1.5. договору визначено загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7920.00 грн. в грошовому виразі та 47,541.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 договору.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 19920.00 гривень.

Відповідно до п 1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 1800.00 грн., яка нараховується за ставкою 15.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно п. 1.5.2. проценти за користування кредитом: 6120.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п .1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 1.7. тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.

На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору позивачем було надано платіжне доручення № 28700936 від 13.06.2021 року згідно якого, ТОВ «Мілоан» на виконання погоджених умов договору було направлено 12 000 грн. ОСОБА_1 . Призначення платежу: кошти згідно договору 103404010. ( зворот а.с. 1).

Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Мілоан» свого обов'язку за кредитним договором № 103404010.

Щодо відсотків за користуванням кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно умов п 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 13.06.2021 року (строк кредитування).

Відповідно до п. 1.4. договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 13.07.2021 року.

Пункт 1.5.2. договору визначає, що проценти за користування кредитом: 6120.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п.2.2.2 вказаного договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

Пункт 2.2.3 договору визначає, що після я спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Отже, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 13 червня 2021 року по 13 липня 2021 року за користування кредитними коштами.

При цьому нарахуванням відсотків за користування кредитом позивачем здійснювалося і поза межами строку кредитування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, з огляду на їх нарахування позивачем поза межами строку кредитування. Стягуючи відсотки нараховані у межах строку кредитного договору з 13.06.2021 по 13.07.2021, що становить 6 120 грн.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як встановлено судом, 12.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №13Т, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс», а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №103404010 від 13.06.2021 року.( а.с. 18-22).

Відповідно до Витягу з додатку № 1до договору відступлення прав вимог № 13Т від 12.11.2021 року ТОВ «Діджи фінанс» отримало право грошової вимоги до відповідача- ОСОБА_1 на загальну суму 41 619, 43 грн.( а.с.71).

Згідно долученого до справи договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12 листопада 2021 року за яким відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідач не спростувала.

Вказаний договор факторингу є чинним, оскільки його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладання договору про відступлення права вимоги та не надано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідачем ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 9 198 грн., що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідачка отримані у кредит кошти в сумі 9 198 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» не повернула, а тому суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 198 грн.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення відсотків за користування кредитним коштами, з огляду на нарахування їх поза межами дії кредитного договору та стягнення 6 120 грн. - нарахованих відсотків у межах дії договору з 13.06.2021 року по 13.07.2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту укладання ОСОБА_1 спірного кредитного договору та отримання грошових коштів, а витребувана виписка, на думку апелянта, спростовує факт зарахування 13 червня 2021 року на її банківську платіжну картку грошових коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», вона не містить жодних відомостей, які би підтверджували факт зарахування грошових коштів саме від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», за кредитним договором №103404010 колегія суддів відхиляє, оскільки ці доводи спростовуються дослідженими судом доказами.

Як встановлено судом, 13.06.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №103404010. Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором.

13.06.2021 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит №103404010, в якій вказані персональні дані відповідачки, такі як: дата народження, номер мобільного телефону, електрона пошта, адреса реєстрації та проживання, освіта, місце роботи, щомісячні доходи, як позичальника, визначена сума кредиту 12 000 грн., строк кредитування 30 днів з 13.06.2021 року по 13.07.2021 року, комісія за надання кредиту 1800 грн. що нараховується одноразово, проценти за користування кредитом 1,7% від фактичного залишку кредиту.( а.с. 15).

В анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду даної заяви, зокрема вказано, що заповнення заяви відбулось 13.06.2021 о 01:56:26, а підписання договору 13.06.2021 о 02:01:53.

На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного кредитного договору № 103404010 від 13.06.2021 року ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) надало платіжне доручення № 28700936 від 13.06.2021 року відповідно до якого було направлено 12 000 грн. ОСОБА_1 . Призначення платежу: кошти згідно договору 103404010. ( зворот а.с. 1).

Дата платіжної інструкції (13.06.2021) повністю збігається із датою укладення кредитного договору №103404010 від 13.06.2021 року.

У вказаному платіжному дорученні зазначено про зарахування коштів в сумі 12000,00 грн. на картку НОМЕР_3 , що збігається з номером картки, що була зазначена в кредитному договорі.

Заперечуючи проти отримання коштів, відповідач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції доказів того, що картка за номером НОМЕР_1 їй не належить.

Як вбачається із виписки, наданої на запит суду АТ «Універсал банк», 13.06.2021 року ОСОБА_1 отримала на свою картку НОМЕР_1 -12 000 грн.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» кредитної заборгованості за договором №103404010 від 13.06.2021 року.

Суд першої інстанції, стягуючи із ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн та витрати по сплаті судового збору понесені в суді першої інстанції у розмірі 2 147, 20 грн зазначав, що дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги, тривалість судового провадження, приходить до висновку, що розрахунок вартості витрат на правничу допомогу проведений у відповідності до вимог статті 137 ЦПК України. Заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат не заслуговують на увагу. Суд, враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, не має підстав для зменшення заявлених сум.

Колегія суддів із таким висновком суду не погоджується, оскільки вказане не грунтується на вимогам закону.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Звертаючись до суду із позовом позивач сплатив 2 147, 20 грн - судового збору, та просив за результатами розгляду справи у суді першої інстанції стягнути підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Як вбачається із матеріалів справи позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» були задоволені частково та стягнуто на його користь з відповідачки 17 118 грн., а тому судовий збір та правова допомога повинні були стягуватися пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» були задоволені частково на 41,12% то, відповідно, витрати позивача по сплаті судового збору та на надання правової допомоги підлягають стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог: судовий збір у розмірі 883, 13 грн., а витрати на правничу допомогу у розмірі 2 467, 20 грн.

Отже, рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року у частині стягнення судового збору та правової допомоги у суді першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» витрат по сплаті судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 883, 13 грн. та витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2 467, 20 грн

Окрім того, подаючи відзив на апеляційну скаргу представник позивача просив суд стягнути із ОСОБА_1 витрати позивача на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторона позивача надала копію договору про надання правової допомоги №42649746 від 11 грудня 2023 року, що підписаний сторонами договору Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», копію додаткової угоди № 2965 до договору №42649746 від 11 грудня 2023 року, акт про підтвердження факту надання правничої ( правової) допомоги адвокатом від 11 квітня 2025 року.

Як встановлено із договору про надання правничої допомоги, послугами, що надаються адвокатським бюро клієнту, окрім участі у судовому засіданні є також і ознайомлення із матеріалами справи, формування правового аналізу, написання заяви/клопотання, адвокатських запитів, складання позовних заяв, клопотань про зняття арешту, апеляційних скарг, касаційних скарг, написання відзиву на позов, заперечення на відзив, письмового пояснення, отримання рішення суду та інші, що мають відповідну тарифікацію.

Відповідно до п.4.4 договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об'єднанням юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту Адвокатським об'єднанням факсимільним зв?язком або поштою. На письмову вимогу клієнта, Адвокатське бюро може надавати Акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.

Згідно акту про підтвердження факту надання правничої ( правової) допомоги адвокатом від 11 квітня 2025 року клієнту- Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було надано виконавцем- Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» такі послуги:

- Аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів. - 1 год.-750 грн.,

- Правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». 1,5 год.- 2 250 грн.,

- Складання відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., у цивільній справі за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «МІЛОАН», про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв?язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, 3 год - 3000 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів, правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС зводяться до єдиної дії - підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг,часткове задоволення позову ТОВ «Діджи фінанс» а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогуу розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 512, 514, 516, 517, 526, 626-629, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 6, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст. ст. 133, 137, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

РішенняОбухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року в частині розподілу судових витрат між сторонами, що складаються із судового збору за подання позовної заяви та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (07405, Київська область. м.Бровари, вул.Київська, буд.243-А, а/с 897, код. , ІВАN: НОМЕР_6 у АТ "Сенс банк» МФО: 300346) судові витрати із сплати судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 883, 13 грн. та витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2 467, 20 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (07405, Київська область. м.Бровари, вул.Київська, буд.243-А, а/с 897, код. , ІВАN: НОМЕР_6 у АТ "Сенс банк» МФО: 300346) судові витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: