справа № 570/995/25
провадження № 2/570/952/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Рибака Ю.В.,

представника третьої особи Янчук О.І.,

дітей ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання Ганцева В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку заочного розгляду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в:

покликаючись на неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, позивач у поданій до суду 04 березня 2025 року позовній заяві просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач відзив на позов не подала,

Всі учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач до суду не з`явилася, повідомлялася шляхом надсилання поштових повідомлень.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати її особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду у її відсутність.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, оскільки йому потрібно, щоб він був батьком-одинаком. По суті спору показав, що з відповідач залишилала їх місце проживання, з 2024 року самоусунулася від виховання, піклування, утримання дітей, не цікавиться їх життям та потребами. Стверджує, що матір дітей зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Коли з"являється, то створює сварки, п`янки, є негативним прикладом для дітей, тому потрібно виключити її зі спілкування з дітьми.

Дитина ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що мама НОМЕР_1 , свариться, погано до них відноситься.

Дитина ОСОБА_3 у судовому засіданні дала аналогічні показання.

Представник позивача адвокат Юрій Рибак, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що під час судового розгляду знайшло підтвердження умисне ухилення відповідача від покладених на нього законом обов`язків по вихованню та розвитку неповнолітніх дітей.

Представник третьої особи ОСОБА_8 вважає, що висновок органу опіки та піклування, який міститься у матеріалах справи, є мотивований, обгрунтований, винесений на підставі відомостей та документів, які стосуються справи, а тому задоволення позову відповідає інтересам дітей. Відповідач негативно ставиться до органів опіки та піклування, грубо ставиться до дітей, не виправляється.

Суд встановив такі обставини.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /копія свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 26.11.2024 року/, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 26.11.2024 року/, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /копія свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 26.11.2024 року/.

До цього часу відомості про батька в актових записах про народження дітей були внесені зі слів матері на підставі ст.135 СК України.

Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року, яка набрала законної сили (справа №204/7265/22), ОСОБА_4 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП та накладенее на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.

14 червня 2023 року постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладене на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. (справа №204/6471/23).

Позивач ОСОБА_1 згідно з актом №196 МСЕК має ІІ групу інвалідності з дитинства /копія довідки серії ДОН-05 №044725/.

Неповнолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками №5616-, №5616-, №5616- від 23.01.2025 та №5616- від 13.09.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім цього, відповідно до довідки служби у справах дітей Клеванської селищної ради №06/01-20 від 22 січня 2025 року ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 , має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 25 жовтня 2024 року ОСОБА_4 вважається такою, що втратила право користування приміщеннями місця тимчасового проживання в учнівському гуртожитку Клеванського професійного ліцею по АДРЕСА_2 і підлягає виселенню з гуртожитку, оскільки після попередження від 15.10.2024 про можливу втрату права тимчасового проживання внутрішньо переміщена особа ОСОБА_4 , перебуваючи в нетверезому стані, вживаючи нецензурну лексику, вчинила бійку з мешканкою гуртожитку і вщент розбила двері кімнати №3 секція 15 /акт про втрату права тимчасового проживання від 25.10.2024/.

Згідно з довідкою №36 від 28.02.2025 року ОСОБА_2 навчається у Комунальному закладі освіти "Межівське професійно-технічне училище" Дніпропетровської обласної ради на денній формі навчання, на бюджеті, з 01.09.2023 по 26.12.2025 /дистанційна форма навчання/.

Згідно з характеристикою в.о. директора КЗО "МПТУ" ДОР Олександра Ушивого здобувачка освіти групи №14 ОСОБА_2 за час навчання зарекомендувала себе позитивно, успішно опановує навчальну програму і навчальний план на достатньому і високому рівнях. Дівчина дуже відповідальна, врівноважена, спокійна, доброзичива, має високий рівень потреби у спілкуванні з ровесниками. Ангеліна виховується у багатодітній родині, її вихованням в основному займається батько, який регулярно цікавиться навчанням та успіхами своєї доньки в училищі.

Згідно з характеристикою в.о. директора Спеціальної школи №1 в смт.Клевань Рівненської обласної ради вих.№71/01-16/25 від 27.02.2025 ОСОБА_3 навчається у 6-А класі з 04 жовтня 2024 року, рівень успішності має низький з усіх предметів. Мама проживає окремо, дитиною не цікавиться, тато ОСОБА_2 підтримує контакт з класним керівником по телефону, з`єявляється до школи за проханням адміністрації або вчителів.

Згідно з характеристикою в.о. директора Спеціальної школи №1 в смт.Клевань Рівненської обласної ради вих.№73/01-16/25 від 27.02.2025 ОСОБА_5 зарахована вихованкою у дошільну групу з 03 жовтня 2024 року. Виховується мамою ОСОБА_4 , яка не працює та веде асоціальний спосіб життя. Розумовий та мовний розвиток не відповідає віковій нормі, працює в міру своїх здібностей. На даний час її вихованням займається батько ОСОБА_1 , який щоденно цікавиться успіхами дитини, проведеним днем, відповідально ставиться до батьківських обов`язків.

24 квітня 2025 року затверджений висновок органу опіки та піклування Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд застосував такі норми права.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці /ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"/. Відповідно до ч.2, 3 ст.11 цього Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини /ст.15 Закону України "Про охорону дитинства"/.

Згідно з ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності /ч.1 ст.155 СК України/.

Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини /ст.166 СК України/.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76,77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому ст.6 Конвенції принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

П.50 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього до дитини стверджує, що до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватися принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини з дотриманням принципу верховенства права. Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 3 вересня 2015 року у справі «М. та М. проти Хорватії», заява № 10161/13 § 179, 182).

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлює, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Таким чином, суд комплексно оцінює обставини справи на основі зібраних доказів, враховують, серед іншого, чи позивач у процесі судового розгляду доводить, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення батька батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини, чи має місце вина особи у разі невиконання нею своїх батьківських обов`язків, чи існує зв`язок між дитиною та батьком, чи змінює відповідач свою поведінку у процесі розгляду справи, чи використовує всі існуючі способи та можливості для спілкування з дитиною.

Суд визнає, що дії відповідача свідчать про її неповне виконання своїх обов`язків з виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бо відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення.

За таких умов суд вважає, що наявне порушене право дітей, але, аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні вказаного спору, насамперед мають враховуватися інтереси дітей. Суд не вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо своїх неповнолітніх дітей необхідне в якнайкращих їх інтересах. Позивач не довів суду, що спілкування відповідача з дітьми в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останніх. Суд з`ясував, що заява позивача про заходи реагування до відповідача, виходячи з інтересів дітей, чи доказів про відсутність можливості попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання, до суду не подана, як і доказів вжиття до відповідача відповідних заходів.

Забезпечення дитині належних умов для проживання, навчання та виховання, які долучені позивачем до позовної заяви, не підтверджує факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а лише свідчить про належне виконання таких обов`язків батьком дітей, за умови проживання матері окремо.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання одного з батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

За таких умов суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, так як у ньому немає обґрунтування яким чином позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав (навіть за встановлених у висновку обставин) покращить становище дітей, чому це буде в їхніх інтересах.

Посилання позивача на те, що діти проживають разом з ним та не бачаться із відповідачем не є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач належними та достовірними доказами не довів свої позовні вимоги, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, невиконання батьківського обов`язку, зокрема щодо спілкування з дітьми, не свідчить про ухилення від його виконання. За таких обставин, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей вважаючи, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дітей.

Суд вважає, що задоволення позову не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами батьків на спілкування з дітьми. Визначений позивачем спосіб по суті спір не вирішує та буде призводити до нових конфліктів сторін, а також порушення інтересів, зокрема, неповнолітніх дітей.

Разом з тим, в п.18 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного суду України роз`яснена можливість суду при відмові в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Рішення суду щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей є обґрунтованим і не позбавляє позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом у разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на орган опіки та піклування Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, , місцезнаходження: вул.І.Франка,20 с-ще.Клевань Рівненського району Рівненської області.

Суддя: Кушнір Н.В.