ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/3700/21
Провадження № 22-ц/821/1251/25
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

секретаря Глущенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Салівонського Олексія Миколайовича та представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет Марії Олегівни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ),

в с т а н о в и в :

01 квітня 2025 ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ).

В обґрунтування скарги зазначив, що 25.02.2025 до державної виконавчої служби представником скаржника була направлена заява в якій повідомлено державного виконавця про факт часткового погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21. Просив державного виконавця врахувати у зведеному виконавчому провадженні № 77255183 добровільно сплачений боржником ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 борг до відкриття виконавчого провадження в сумі 188000,00 грн. Просив зменшити суму виконавчого збору на 18800,00 грн.

01.04.2025 представником скаржника отримано лист ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) з якого вбачалося, що органом ДВС не були враховані два платежі на загальну суму 188000,00 грн, сплачені довіреними особами боржника до відкриття виконавчого провадження.

Вказував, що маючи арештовані банківські рахунки у виконавчому провадженні № 77186250, боржник ОСОБА_1 по усній домовленості уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснити платежі ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу в інтересах ОСОБА_1 на загальну суму 188000,00 грн.

За таких обставин просив суд захистити його порушені права та інтереси шляхом визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) Кравченко М. В., яке полягало у неврахуванні сплачених стягувачу ОСОБА_2 до відкриття 17.02.2025 виконавчих проваджень № 77221612 та № 77221360 грошових коштів в якості погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 в загальній сумі 188000,00 грн згідно платіжної інструкції № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14.02.2025 та платіжної інструкції № 0.0..1 від 15.02.2025, та зобов?язати державного виконавця зарахувати сплачені стягувачеві ОСОБА_2 до відкриття виконавчих проваджень грошові кошти в якості погашення боргу за судовими рішеннями у справі № 705/3700/21 в інтересах боржника ОСОБА_1 в загальній сумі 188000,00 грн. Просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18800,00 грн.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов?язано старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравченко М. В. або іншого державного виконавця зарахувати сплачені стягувачу ОСОБА_2 до відкриття 17.02.2025 виконавчих проваджень ВП № 77221612 та ВП № 77221360 грошові кошти в якості погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 в інтересах боржника ОСОБА_1 , в загальній сумі 188000,00 грн, довіреними особами, а саме:

- ОСОБА_3 в сумі 92000,00 грн з цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та Додатковою Постановою від 25.01.2025 у справі N? 705/3700/21 інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (Платіжна інструкція № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14.02.2025);

- ОСОБА_4 в сумі 96000,00 грн з цільовим призначення «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та Додатковою Постановою від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (Платіжна інструкція № 0.0..1 від 15.02.2025).

Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем не було враховано платежі від 14.02.2025 та 15.02.2025, як часткове погашення боргу.

Суд не погодився з твердженнями ОСОБА_2 у відповіді на лист ДВС від 25.03.2025 про те що, оскільки платниками грошових переказів від 14.02.2025 та 15.02.2025 є інші особи, а не боржник ОСОБА_1 , тому вказані платежі є неналежними та не можуть бути зараховані, як погашення боргу у виконавчому провадженні, тому, що відповідно до ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Також Закон України «Про виконавче провадження» не містить прямої заборони сплати боргу іншими особами, що відповідає загальним принципам добровільного виконання рішення.

Щодо вимоги скаржника визнати протиправним рішення старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравченко М. В. про не врахування сплачених стягувачу ОСОБА_2 грошових коштів в якості погашення боргу в загальній сумі 188000,00 грн, суд виходив з того, що державним виконавцем не ухвалювалося жодних рішень у даному виконавчому провадженні, а тому в цій частині вимог скаржника відмовив.

Стосовно заявленої у скарзі вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявником не було доведено факту реального понесення ним вказаних витрат, тому дана вимога не підлягала до задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, 30.05.2025 адвокат Салівонський О. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що не погоджується з ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18800,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на підтвердження обсягу витрат ОСОБА_1 в сумі 18800 грн, адвокатом був наданий розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 31.03.2025, зі змісту якого вбачається: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин в сумі 8800,00 грн; підготовка процесуальних документів (складення скарги, клопотань, заяв), участь у судових засіданнях (без обмеження в часі) в сумі 10000,00 грн.

Вказав, що з огляду на те, що скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, розмір заявлених судових витрат є виправданим та таким, що відповідає критерію реальності, розумності та співмірності.

З огляду на викладене, просить суд скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18800,00 грн.

08.06.2025 представник ОСОБА_2 адвокат Шеремет М. О. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, вважаючи ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заначила, що сторона стягувача не була повідомлена належним чином про призначення та розгляд скарги, таким чином, вважає, що неповідомлення стягувача про дату та час розгляду справи в суді першої інстанції, фактично позбавило останнього прав на захист, що суперечить ст. 55 Конституції України та ст. 128 ЦПК України.

Вказала, що судом першої інстанції не враховані конкретні обставини справи, зокрема, відсутність правовідносин між стягувачем та особами, які здійснили платежі, а також можливі ризики для стягувача у разі прийняття таких платежів.

Просить суд скасувати ухвалу першої інстанції в задоволеній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 повністю.

17.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Салівонського О. М. надійшов відзив, в якому останній зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет М. О., оскільки матеріали справи містять підтвердження того, що ОСОБА_2 має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».

Вважає, що суд першої інстанції в неоскаржуваній ОСОБА_1 частині ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет М. О. залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 в неоскаржуваній ОСОБА_1 частині залишити без змін.

20.06.2025 від ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) надійшов відзив, в якому вважають апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною, а викладені в ній вимоги органом ДВС не визнають повністю.

Вважає, що скаржником не підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених ним під час розгляду даної справи.

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_5 орган ДВС підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

В судове засідання представник органу ДВС не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників - адвокатів Салівонського О. М. та Шеремет М. О., дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, зокрема в частині відмови в стягненні судових витрат, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2024 у справі № 705//3700/21 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення та по оплаті електроенергії.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2024 у даній цивільній справі скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55080,00 грн боргу за договором оренди та 227714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282794,07 грн заборгованості.

Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 21.01.2025 доповнено постанову Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 вказівкою про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи. Стягнуто з ОСОБА_6 до державного бюджету за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій 6221,49 грн судового збору.

17.02.2025 постановою старшого державного виконавця ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) Кравченко М. В. відкрито виконавче провадження № 77221360 з примусового виконання виконавчого листа № 705/3700/21 2/705/310/24 виданого 04.02.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55080,00 грн боргу за договором оренди та 227714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282794,07 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2025 було відкрито виконавче провадження № 77221612 з примусового виконання виконавчого листа № 705/3700/21 2/705/310/24 від 04.02.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.

Постановою старшого державного виконавця від 19.02.2025 об`єднано виконавчі провадження № 77221360 та № 77221612 у зведене виконавче провадження № 77255183.

25.02.2025 адвокат Салівонський О. М. надіслав на адресу ДВС заяву про врахування у зведеному виконавчому провадженні № 77255183 добровільно сплачених боржником ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу до відкриття виконавчого провадження в сумі 188000,00 грн та додав до заяви копії платіжних інструкцій № Т2СЕ-К8МЕ-НВ56-С6Т8 від 14.02.2025 та № 0.0..1 від 15.02.2025. Просив також зменшити у зведеному виконавчому провадженні № 77255183 (ВП № 77221612; ВП № 77221360) суму виконавчого збору на 18800,00 грн та порахувати, та надати остаточну суму для погашення боржником боргу у даному зведеному виконавчому провадженні, надавши відповідні банківські реквізити для перерахування грошових коштів.

Згідно відповіді ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 27.06.2025 № 30978/4 залишок боргу по виконавчому провадженню АСВП №77221360 становить 219238,01 грн, що включає залишок заборгованості згідно виконавчого документа в сумі 199307,61 грн та виконавчий збір в сумі 19930,40 грн; по виконавчому провадженню АСВП № 77221612 загальна заборгованість складає 8335,10 грн, що включає заборгованість по виконавчому документу в сумі 7577,36 грн та виконавчий збір в сумі 757,74 грн. Надано реквізити для перерахування коштів.

Державний виконавець, не враховуючи платежі від 14.02.2025 та 15.02.2025, посилався на заяву стягувача ОСОБА_2 від 25.03.2025 в якій останній підтвердив, що платежі здійснені платниками: ОСОБА_3 14.02.2025 та ОСОБА_7 15.02.2025. Вказував, що платником грошових переказів є інші особи, які не мають жодного відношення до виконавчого провадження у справі № 705/3700/21. Вважає, що дані платежі є неналежними та не можуть бути враховані ВДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 77255183 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55080,00 грн боргу за договором оренди та 227714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282794,07 грн.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Салівонський О. М. 25.02.2025 подав в орган ДВС заяву про врахування у даному зведеному виконавчому провадженні добровільно сплаченого боржником стягувачеві ОСОБА_2 боргу до відкриття виконавчого провадження в сумі 188000,00 грн.

Відповідно до наданих державному виконавцю платіжних інструкцій № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14.02.2025 та № 0.0..1 від 15.02.2025 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були здійснені платежі на рахунок ОСОБА_2 в сумі 92000,00 грн та 96000,00 грн з цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та Додатковою Постановою від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ».

Однак, як вбачається з наданої відповіді ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 27.03.2025 залишок заборгованості по виконавчому провадженню АСВП № 77221360 становив 219238,01 грн.

Тобто, надані представником боржника платіжні інструкції державним виконавцем не враховані.

Сам факт часткової сплати боргу стягувачем не заперечується, однак враховуючи, що платниками є інші особи, вважає їх неналежними та такими, що не можуть бути враховані.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ЗУ «Про виконавче провадження» не містить прямої заборони сплати боргу іншими особами.

Сплата цих же коштів на рахунок стягувача, на думку колегії суддів апеляційного суду, призвела б до подвійного стягнення боргу, що є неприпустимим.

Як вбачається із матеріалів справи, стягувач не спростував належними і достовірними доказами, що він не отримував платежі, які сплачені на його користь в рахунок погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25.01.2025, іншими особами, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Доказів в підтвердження того, що ці кошти, які були перераховані боржником стягувачу, мали інше призначення, ніж погашення боргу за приведеними судовими рішеннями у справі № 705/3700/21, ні боржником, ні стягувачем суду надано не було.

Відтак доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет М. О. щодо правомірності неврахування органами ДВС сплачених коштів в рахунок погашення боргу в інтересах боржника ОСОБА_1 платіжними інструкціями від 14.02.2025 та 15.02.2025, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані платіжки мають відповідне цільове призначення.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет М. О. про неповідомлення належним чином у спосіб передбачений нормами ЦПК України скаржника та його представника про призначення та розгляд скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 14 ЦПК України в судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч.11 ст. 272 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_2 є користувачем електронної підсистеми «Електронний суд ЄСІТС», судом першої інстанції було направлено за допомогою підсистеми «Електронний суд» ухвалу про відкриття провадження від 02.04.2025 з датою призначення судового засідання на 14 год. 00 хв. 10.04.2025, яка доставлена в електронний кабінет ОСОБА_2 03.04.2025 1:00 (а.с. 21 т. 2).

Згідно протоколу судового засідання в режимі конференції № 4355280 від 10.04.2025 у справі № 705/3700/21 розгляд справи перенесено на 12 год. 00 хв. 24.04.2025 (а.с. 92-93 т. 2).

Дата призначення до судового розгляду була надіслана до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ОСОБА_2 11.04.2025 21:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 97 т. 2).

Відповідно до протоколу судового засідання в режимі конференції № 4423291 у справі № 705/3700/21 розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 21.05.2025 (а.с. 99-100 т. 2).

Згідно довідки про доставку електронного документу дату призначення до судового розгляду доставлено до електронного кабінету ОСОБА_2 28.04.2025 11:49 (а.с. 102 т. 2).

Крім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Салівонським О. М. до скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання долучено доказ направлення ОСОБА_2 даної скарги з додатками із описом вкладення (зворотній бік а.с. 54 55 т. 2).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що скаржник не був належним чином повідомлений про призначення та розгляд скарги ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки судом першої інстанції надсилалися відповідні документи до електронного кабінету ОСОБА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет М. О. відсутні.

Щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Салівонського О. М. про скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18800,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 452 ЦПК України).

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України перебачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення терміну договір про надання правничої допомоги міститься у ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Салівонський О. М. у скарзі на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ВДВС на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18800,00 грн.

До скарги додані докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме: ордер на надання правничої допомоги, серія ВТ № 1056686, на надання ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правничої допомоги № б/н від 31.03.2025 у Уманському міськрайонному суді Черкаської області; Договір про надання правничої допомоги від 31.03.2025; довідка про отримання суми гонорару за надану правничу допомогу від 01.04.2025; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 01.04.2025.

Відповідно до п. 1 Договору про надання правничої допомоги від 31.03.2025 Адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, з метою захисту його інтересів у судових органах України будь-якої ланки, а також в установах, підприємствах, організаціях України, незалежно від форми власності та підпорядкування, з усіма необхідними для цього повноваженнями, які надано законом позивачеві/відповідачу/третій особі/зацікавленій особі, а Клієнт зобов`язується сплатити за надану правову допомогу.

Пункт 2 Договору передбачав, що адвокат приймає доручення на ведення цивільної справи в інтересах Клієнта в Уманському міськрайонному суді Черкаської області за скаргою Клієнта на дії старшого державного виконавця ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) у зведеному ВП 77255183.

Згідно п. 9 Договору на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. За надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі: 18800,00 грн.

Відповідно до довідки про отримання суми гонорару за надану правничу допомогу від 01.04.2025 кошти в сумі 18800,00 грн адвокат Салівонський О. М. отримав повністю (а.с. 76 т. 2).

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 01.04.2025 вартість попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин становить 8800,00 грн; вартість складання скарги, клопотань, заяв та участь в судових засіданнях (без обмеження в часі) становить 10000,00 грн (зворотній бік а.с. 76 т. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Салівонським О. М. складено скаргу, також він приймав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 10.04.2025, 24.04.2025 та 21.05.2025, подавав клопотання.

Надані адвокатом Салівонським О. М. документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року).

Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, такі клопотання в даній справі не заявлялися.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Проаналізувавши надані адвокатом Салівонським О. М. докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення з органу ДВС на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не відповідають матеріалам справи, що призвело до помилкового вирішення скарги у оскарженій частині судового рішення, то відповідно до ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Салівонського О. М. та ухвалює в цій частині нове судове рішення. В іншій частині оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шеремет Марії Олегівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Салівонського Олексія Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року в частині відмови в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко