Справа № 490/3035/25
н/п 2/490/2577/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визначення часток у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , в якій позивачка просить суд визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/3 частці кожному із співвласників, а саме: за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачка, разом з чоловіком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а син ОСОБА_2 визнаний рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2014 року недієздатним. Наголошує що право власності на квартиру набуто внаслідок приватизації, тому підстав для збільшення або зменшення часток немає. Зазначає, що на сьогоднішній день відсутність визначених часток у праві спільної сумісної власності на квартиру унеможливлює оформлення її та її сина спадкових прав на вищезазначене нерухоме майно, оформленням якого займається вона, так як є офіційно визначеним опікуном над її сином, визнаним недієздатним у судовому порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

22.04.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 24.04.2025 року, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.05.2025 року.

28.04.2025 року представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. подала до суду заяву, в якій просила закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити. Також просила підготовче засідання проводити без її з позивачкою участі.

05.05.2025 року Гавриш В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи просила проводити без її та її підопічного участі.

Підготовче засідання 27.05.2025 року було відкладено на 10.06.2025 року у зв`язку з неявкою сторін.

28.05.2025 року представниця ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. подала до суду клопотання, в якому просила залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

28.05.2025 року представниця ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. подала до суду клопотання, в якому просила витребувати у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніки Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи №13/2025 (номер у спадковому реєстрі 73895728), відкриту після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.06.2025 року представниця ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. подала до суду клопотання про долучення доказів, в якому просила долучити до матеріалів справи постанову про відмову вчиненні нотаріальної дії від 04 червня 2025 року №107/02-31, видану приватним нотаріусом Ніка Наталею Володимирівною Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області.

В підготовчому засіданні 10.06.2025 року протокольною ухвалою було задоволено клопотання представниці ОСОБА_1 адвоката Царик Р.М. про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.06.2025 року було задоволено клопотання представниці ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, задоволено клопотання про витребування доказів, а саме: у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніки Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи №13/2025 (номер у спадковому реєстрі 73895728), відкриту після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , також було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2025 року.

13.06.2025 року на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.06.2025 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В. надала копію спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.07.2025 року представниця ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її з позивачкою участі, вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити.

В судове засідання 10.07.2025 року учасники справи не з`явилися.

Враховуючи наведене вище, а також на підставі статей 223 та 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з свідоцтва на право власності на житло від 27.08.1996 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження від 01 серпня 1996 року за №06048, зареєстрованого в Миколаївському КП МБІ 13.02.1997 року за реєстровим №17858, квартира АДРЕСА_2 , належить на підставі спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 05.02.1972 року уклали шлюб, актовий запис №119.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , актовий запис №254. Його батьками є: мати ОСОБА_1 , батько: ОСОБА_4 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2014 року у справі №758/2010/14-ц ОСОБА_2 визнано недієздатним.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року у справі №22-ц/796/10518/2014 було призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 .

В матеріалах справи міститься посвідчення №238 від 10.10.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 згідно з рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року призначена опікуном над ОСОБА_2 .

У березні 2016 року позивачка звернулася до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради з заявою щодо надання згоди опікунської ради на оформлення частки квартири у м. Миколаєві на батьків недієздатного ОСОБА_2 та отримала відповідь 12.03.2016 року із якої вбачається, що ОСОБА_2 з 26.11.2014 року перебуває на повному державному забезпечення у Київському психоневрологічному інтернаті за адресою: АДРЕСА_3 і тому позивачці було рекомендовано з цим питанням звернутися до органу опіки та піклування на обліку якого перебуває ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року по справі №760/10365/16-ц призначено ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_2 .

У грудні 2016 року позивачка звернулася до органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві Державної Адміністрації з заявою про надання дозволу на встановлення в якості власності 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 12.12.2016 року отримала відповідь із якої вбачається, що позивачці було відмовлено у наданні такої згоди з тих підстав, що зазначене питання не відноситься до компетенції Ради з питань оіпки та піклування повнолітніх осіб Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, у звязку з тим, що квартира відповідно до Свідоцтва про право власнсті на житло, виданого 27.08.1996 року належить на праві спільної сумісної власності недієздатному ОСОБА_2 і тому було рекомендовано відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України звернутися для вирішення питання виділу частки в судовому порядку за місцем знаходження майна.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дата видачі 13.06.2023 року, актовий запис №1020, серія НОМЕР_3 .

Після смерті чоловіка позивачки, відкрилась спадщина, яка складається із належної на праві власності спадкодавцю частки квартири АДРЕСА_2 .

У квітні 2025 року позивачка звернулася з питанням оформлення спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніки Н.В.

На підставі заяви позивачки приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В. була відкрита спадкова справа №73895728, номер у нотаріуса №13/2025, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №80714590 від 03.04.2025 року.

04 червня 2025 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотраіальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки квартира на праві спільної сумісної власності належить померлому ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та недієздатному ОСОБА_2 , договір про визначення часток у праві власності на квартиру відсутній, невизначені частки у праві власності на квартиру і не можливо визначити їх заявою інших власників, оскільки один співвласник помер, а інший співвласник є недієздатною особою.

Отже, судом встановлено, що позивачка та її син позбавлені можливості реалізувати своє право на спадкування, у зв`язку з тим, що у правовстановлювальному документі на квартиру не визначено розміру частин співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За статтями 368, 369 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому, статею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, статею 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за №20 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, що ...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року, п. 17 роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При вирішенні даного спору та визначенні розміру часток у спільній сумісній власності, суд виходить із принципу рівності часток співвласників, який випливає із положень статей 370, 372 ЦК України, вважаючи, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Також, при ухваленні рішення судом враховано позицію ОСОБА_3 , яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 та яка викладена в заяві про визнання позову від 05.05.2025 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та доведеним, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12, 18, 81, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), в інтересах якого діє ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради (, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20) про визначення часток у праві спільної сумісної власності, задовольнити.

Визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить по 1/3 частці кожного із співвласників, а саме: за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін