Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8641/23
Провадження № 22-ц/812/957/25 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв справа № 490/8641/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Нікітіна Д.Г. в приміщенні цього ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту батьківства,

установив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту батьківства.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передані за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що з 2014 року по 2018 рік перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №388 від 29 квітня 2016 року. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 27 квітня 2016 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, згідно якого зазначено: в графі «мати» - ОСОБА_1 , в графі «батько» - ОСОБА_6 . У свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України.

10 вересня 2016 року заявник разом з ОСОБА_4 похрестили спільну доньку - ОСОБА_5 в храмі Святого Миколая (Варваровка), що підтверджуються свідоцтвом про хрестини. У вказаному свідоцтві записано хрещеним батьком: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а хрещеною матір`ю: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, численні фотографії разом з дитиною підтверджують спільний побут та проживання.

Позивач вказувала, що з самого народження дитини разом з ОСОБА_4 виховували дитину, утримували її та останній виконував усі обов`язки батька дитини передбачені сімейним законодавством.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув під час захисту України від збройного нападу російської федерації, що підтверджується довідкою про причини смерті №298 та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 21 червня 2023 року.

Після смерті ОСОБА_4 із близьких родичів залишилась його мати - ОСОБА_3 (відповідач) та спільна донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вказувала, що встановлення факту батьківства матиме значення для спадкових правовідносин родичів покійного: його мати та доньки, які є його спадкоємцями. Також встановлення даного факту необхідно для отримання у подальшому правового статусу члена сім`ї ОСОБА_4 , який дозволить реалізувати права, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме отримання соціальних гарантій прав членів сімей військовослужбовця та виплату грошового забезпечення, пенсії дитини по втраті годувальника.

Посилаючись на викладене, позивач остаточно просила встановити факт батьківства померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок військової агресії російської федерації проти України, являється батьком доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що позивачкою доведено належними доказами факт батьківства ОСОБА_4 стосовно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказувала, що її син ОСОБА_4 ніколи не вважав ОСОБА_5 своєю донькою, що підтверджується не внесенням його в свідоцтво про народження дитини за спільною заявою батьків. Твердження ОСОБА_1 про те, що за життя ОСОБА_4 не встиг подати заяву про визнання його батьком є безпідставними, оскільки з 2016 року було достатньо часу для здійснення відповідної процедури. Однак, ОСОБА_4 не ініціював подання заяви до органів РАЦС про визнання його батьком дитини, оскільки не являвся її біологічним батьком.

Також зазначала, що потрібно критично віднестися до висновку експерта від 25 листопада 2024 року, яким підтверджено батьківство ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки була порушена процедура проведення експертизи, отримання зразків для проведення даної експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Притикіна І.І., просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 2014 року по 2018 рік перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час спільного проживання народилась дитина - донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №388 від 29 квітня 2016 року. Відомості про батька дитини - ОСОБА_6 - записані на підставі статті 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 загинув під час захисту України від збройного нападу російської федерації, військових дій, що підтверджується довідкою про причини смерті №298 та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 21 червня 2023 року.

Позивачка ОСОБА_1 бажала встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 з метою захисту прав і інтересів доньки, яка має право на спадкування після смерті батька ОСОБА_4 та отримання соціальних гарантій прав членів сім`ї військовослужбовця.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішення суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76,77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Тобто підставою для визнання батьківства є відомості, що засвідчують саме походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Як вбачається з висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/115-24/18711-БД від 25 листопада 2024 року, експертом встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зразка крові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які наведено у таблиці результатів дослідження. ОСОБА_4 перебуває у прямій біологічній спорідненості з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність походження цих ДНК-профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99,38% (т. 1 а.с. 168-171).

Оцінюючи зібрані у справі докази відповідно до статті 89 ЦПК України судом першої інстанції крім висновку судово-молекулярно-генетичної експертизи також обґрунтовано враховані й інші докази, які підтверджують факт батьківства, в їх сукупності.

Так, позивачкою були надані фотографії, на яких зображений ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 10-16).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, які є належними, допустимими та достатніми, тоді як відповідачкою ОСОБА_3 жодних доказів на підтвердження заперечень проти позову не надано.

З огляду на викладене, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та приймаючи до уваги, що на момент народження ОСОБА_5 її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, відомості про батька зазначені відповідно до статті 135 СК України за вказівкою матері, суд першої інстанції правильно вважав доведеним, що позовні вимоги про встановлення батьківства є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про критичне ставлення до висновку проведеної у справі молекулярно-генетичної експертизи.

Так, вказаний експертний висновок, згідно якому молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що ОСОБА_4 перебуває у прямій біологічній спорідненості з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ймовірність походження цих ДНК-профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99,38%, таким чином батьківство практично доведене, - є достатньо обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи, а тому не викликає сумнівів у його правильності.

У висновку зазначено, що 11 листопада 2024 року для відбору порівняльних зразків до Миколаївського НДЕКЦ МВС з`явились ОСОБА_5 разом з офіційним представником. Відбір зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи проводився у відділі біологічних досліджень та обліку Миколаївського НДЕКЦ МВС. Зразки букального епітелію ОСОБА_5 відібрано на стерильні зонд тампони та поміщено в пакет Експертної служби МВС України № 5713469. На пакеті зроблено відповідні написи. Упаковка завірена підписами офіційним представником ОСОБА_5 та судовим експертом Маслак В.П. Після відбору зразків складений Акт відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження).

Разом з матеріалами справи судом було направлено біологічні матеріали (зразок крові на марлі) від трупу ОСОБА_4 (реєстраційний №289 від 14 червня 2023 року) запечатаний у паперовій конверт №7524 (опечатаний печаткою відділення судово-біологічних експертиз та досліджень КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» Україна*і.к. 01985239).

Належних доказів на спростовування вказаного висновку відповідачка не надала.

Відповідачем не зазначено конкретних відомостей щодо порушення проведення експертизи, в чому воно полягало та як вплинуло на її результати.

Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Колегія суддів враховує, що саме висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів та підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 ніколи не вважав ОСОБА_5 своєю донькою, що підтверджується не внесенням його в свідоцтво про народження дитини за спільною заявою батьків та достатність часу здійснення відповідної процедури, не ініціював подання заяви до органів РАЦС про визнання його батьком дитини, оскільки не являвся її біологічним батьком, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що такі посилання є припущеннями та спростовується матеріалами справи, тому не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно застосував наведені вище норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При вирішенні спору в цій справі колегія суддів зауважує, що визнання ОСОБА_4 батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 відповідає інтересам малолітньої дитини, дані про батька якої наразі зазначені зі слів матері. Негативних наслідків для дитини судом не встановлено.

Колегія суддів також враховує психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про недоведеність позову ОСОБА_1 є безпідставним.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому на підставі статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то нового розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 15 липня 2025 року.