Справа № 405/3244/24
Провадження №2/405/626/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.,

при секретарі Тарасенко Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/3244/24 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1272035 від 07 травня 2024 року)в інтересах позивача звернувся до Ленінського районного судум.Кіровограда з позовом, який сформовано в системі «Електронний суд», в якому просить стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 245 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням його здоров`я внаслідок професійного захворювання, без врахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

На обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що в період з 18 березня 2010 року по 09 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». 09 серпня 2021 року позивача було звільнено з роботи, при цьому, за час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання у вигляді: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня; радикулопатіяпопереково-крижова (L5, S1) та шийна (С6, С7) з помірним статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеню).

Зазначене професійне захворювання виникло за обставин роботи на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» в шкідливих умовах праці при виконанні функціональних обов`язків електрогазозварника, що обумовлено технологічним процесом з перевищенням ГДР оксид заліза, пилу, фізичного навантаження з використанням засобів індивідуального захисту.

Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії від 11 січня 2022 року серія 12 ААА №105541 та серія 12 ААА №575955 відповідно позивачу було первинно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 50% та третю групу інвалідності.

Крім того, згідно з довідкою довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 15 лютого 2023 року серія 12 ААА №105968 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 55%.

Окрім того, відповідно до медичних висновків від 30 листопада 2021 року №2123, від 20 грудня 2022 року №1802 позивач має скарги на виражену задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, напади утрудненого дихання до 2-4 разів на добу, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу на добу, кашель частіше сухий, приступоподібний, рідше з утрудненим відходженням невеликої кількості слизового, в`язкового харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, головний біль, підвищення та нестабільність АТ, перебої в роботі серця, відчуття частого серцебиття, постійні стійкі болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднення рухів в них, зниження слуху, шум в голові та у вухах.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, а тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль. Окрім того,внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що, в свою чергу, негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача, його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними.Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що за таких обставин, зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, та розмір якої позивачем оцінено в сумі 245 000 грн., який вважає виваженим та справедливим.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву, відкрито позовне провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Крім того, роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи(відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду справи заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, у зв`язку з набранням 25 квітня 2025 року чинності Законом України від 26.02.2025 № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Кіровограда на Подільський районний суд міста Кропивницького.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник адвокат Мотуз О.В. в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому, представником позивача направлено до суду заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» та зареєстрована судом 12.12.2024 року за вх.№33579, про розгляд справи без участі позивача та представника позивача за наявними у справі матеріалами, заявлені позивачем позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи в порядку ч.6 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету відповідача, що підтверджується повідомленням про доставлення судової повістки до електронного кабінету 02.05.2025 року о 17:54:36, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом як на участь в судовому засіданні, так і на подання суду доказів на обґрунтування своєї позиції щодо пред`явленого позивачем позову.

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши наявні докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, разом з тим, є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , що позивач ОСОБА_1 працював на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в період з 18 березня 2010 року на посаді електрогазозварника пересувного рудосортувального комплексу з повним робочим днем в умовах радіаційної шкідливості по четвертому розряду за строковим трудовим договором по 15 червня 2010 року; 15 червня 2010 року змінено строк трудового договору на безстроковий; 13 серпня 2012 року переведений на посаду електрогазозварника пересувного рудосортувального комплексу з повним робочим днем в умовах радіаційної шкідливості по п`ятому розряду; 10 червня 2016 року переведений на посаду електрогазозварника дробильно-сортувального комплексу по п`ятому розряду з повним робочим днем в особливо шкідливих умовах праці за Списком №1 згідно атестації робочих місць за наказом №841 від 28.08.2014 року. 09 серпня 2021 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

Актом Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 грудня 2021 року було встановлено, що професійне захворювання позивача ОСОБА_1 (професія, посада: електрогазозварник, 7212, стаж роботи: 29 років 00 місяців 00 днів, 11 років 04 місяці 21 день (за професією), 11 років 04 місяці 21 день ( у цеху в умовах впливу шкідливих факторів) виникло за таких обставин: підпадав під дію шкідливих факторів: пилу, заліза оксиду, фізичного навантаження, що перевищували ГДР.

Відповідно до п.18 Акту причинами виникнення професійного захворювання позивача є: запиленість повітря робочої зони: пил (кремнію діоксид кристалічний (SiO2) при вмісті в пилу від 10% до 70% ІІІ клас небезпеки, до 2,3мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3, заліза оксид 9, 9-14,2 мг/м3 при нормі 6, 0 мг/м3 ; рівень фізичного перенавантаження, а саме: час перебування у незручній робочій позі складає 26,8% при нормі 25%, робоча поза вимушена 10,2-12,4% при нормі до 10 %, відносяться до ІІ класу 2 ступеню важкості трудового процесу.

За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу.

Мікроклімат: температура робочої зони: + 0,6 +15,40С при нормі +15 + 270С.

Судом також встановлено, що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДП «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання від 30 листопада 2021 року №2123, який виданий на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 30 листопада 2021 року року №2123 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз вперше виявленого професійного захворювання: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) та шийна (С6, С7) з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозомколінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеню).

Супутній діагноз: Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість першого ступеня (початкові явища) за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової.

Працездатність: протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, важкої фізичної праці, несприятливого клімату, шуму, що перевищують ГДК та ГДР.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 575955 від 11.01.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,встановлено третю групу інвалідності з 31.12.2021 року, безтерміново. Причиною інвалідності є професійне захворювання. За висновком про умови та характер праці протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, токсичних речовин, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, що перевищують ГДК та ГДР.

Крім того, згідно з довідкою про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №105541 ОСОБА_1 , 11 січня 2022 року визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% з 31.12.2021 року.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №105968 ОСОБА_1 , 15 лютого 2023 року визначено ступінь втрати професійної працездатності 55% з 13.02.2023 року.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зістатті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Також, пунктом 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За статтею 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно зі ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

Аналізуючи наведені вище докази та вищезазначені норми Законів, суд вважає доведеним, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому, Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч.4 ст.10 Цивільного процесуального Кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

На думку суду, в даній справі підлягає застосуванню вище вказане рішення Європейського суду з прав людини, оскільки суд застосовує принцип визначення розміру моральної шкоди, а не сам факт спричинення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини визначив заявнику моральну шкоду в розмірі 3000 Євро, при цьому, вважаючи що цей розмір не є надмірним.

При цьому, суд звертає увагу на те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому вперше висновком медико-соціальної експертної комісії стійкої втрати працездатності.

При цьому, надані позивачем ОСОБА_1 докази, зокрема, медичні документи та висновки, які суд вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я позивача і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що, в свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження можливості позивача вести активний спосіб життя, внаслідок чого він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та переживань, істотності недоотриманих благ, втрату позивачем 55 % професійної працездатності, безтермінове призначення позивачу третьої групи інвалідності, причиною якої є професійне захворювання, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, враховуючи, при цьому, щорозмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, на підставі чого та керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн.

Щодо відрахування податків та інших обов`язкових платежів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року), що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження № 61-1св21).

Таким чином, сума моральної шкоди у сумі 120000 грн має бути стягнута з відповідача без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Вирішуючи питання про розподіл в порядку ст.141 ЦПК України судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно доч.1 ст. 4 ЗаконуУкраїни «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 1211,20 грн.- 15140,00 грн.)

Відповідно до ч. 8 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбаченихчастиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», разом з тим, сума судового збору, що підлягала сплаті при подачі даного позову становила 1960,00 грн. (245 000,00 грн. х 1 % х 0,8), яка, у випадку задоволення позову, підлягала стягненню з відповідача на користь держави, при цьому, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача ДП «Схід ГЗК» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 960 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, - задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", (Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Горького, 2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", (Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Горького, 2) на користь держави судовий збір в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України , крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова