Номер провадження: 22-з/813/309/25
Справа № 522/105/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.07.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, -

встановила:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про: встановлення факту проживання однією сім`єю у період з 2017 року по 14 квітня 2022 року; визнання за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 коштів 15000 доларів США; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину коштів, витрачених на ремонт, у розмірі 20000 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви представник ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач може провести відчуження вказаної нерухомості на користь інших осіб.

Ознайомившись із заявленим клопотанням та матеріалами справи, колегія суддів доходить до висновку, що клопотання представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими ч. 1 ст. 153 ЦПК України, та розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна довести, яка існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

На необхідність підтвердження покладених в основу заяви про забезпечення позову обставин належними і допустимими доказами звертала увагу і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20.

У постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 359/5561/17 Верховний Суд констатував, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, а існування загрози їх порушення повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18 Верховний Суд зазначив, що «суди не здійснили оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясували співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінили рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтували необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору».

Крім того, у постанові Верховного Суду у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 наголошено на необхідності перевірки наявності достатньо обґрунтованого припущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Всупереч викладеному, заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить жодних належних доказів, на підставі яких можливо було б зробити висновок про обґрунтованість його припущення про існування ризиків, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України. У матеріалах справи також відсутні докази, що ОСОБА_2 вчинялись та/або вчиняються дії, спрямовані на утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 149, 153, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе