ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6247/20 Номер провадження 22-ц/814/2316/25Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Охмак В.І.

представник відповідачв адвокат Риль В.Є.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2025 року, ухвалене суддею Нестеренком С.Г., повний текст рішення складено - 05 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином внаслідок ушкодження здоров`я, та втрати працездатності, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.07.2023 (т. 1 а.с. 216-217)) до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином внаслідок ушкодження здоров`я, та втрати працездатності, в якому просила суд: - стягнути з відповідача на її користь втрачений нею заробіток внаслідок втрати професійної працездатності та загальної працездатності за період з 10.02.2015 по 31.05.2023 у розмірі 584 746,34 грн; - стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок стійкої втрати професійної (загальної) працездатності у зв`язку із пошкодженням здоров`я, завданого в результаті ДТП, щомісячними платежами у розмірі втраченого нею заробітку до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат у розмірі 799 721,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.03.2013 о 19 год 20 хв відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-21093, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги вулиця Героїв Сталінграду на головну - проспект 50 років Жовтня, не надав позивачу ОСОБА_1 , яка рухалася по головній дорозі на велосипеді марки «Україна», перевагу в русі. При виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, з другорядної дороги, відповідач ОСОБА_2 допустив з нею зіткнення передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною велосипеду, у результаті чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток та була госпіталізована до травматологічного відділення 3-х міської лікарні м. Кременчука. Позивач вказала, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15.07.2014 змінено вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.01.2014 відносно ОСОБА_2 та застосовано ЗУ «Про амністію», звільнено відповідача ОСОБА_2 від відбування покарання. Позивач вказала, що після отриманих травм була змушена звільнитися з роботи за станом здоров`я та втратила працездатність. Рішенням МСЕК №2 від 09.11.2015 вона визнана інвалідом 2 групи з ураженням ОРА внаслідок ДТП безтерміново. Посилалася на те, що станом на лютий 2013 мала стабільний дохід, з вини відповідача втратила працездатність. Позивач остаточно просила стягнути з відповідача на її користь: - втрачений нею заробіток внаслідок втрати професійної працездатності та загальної працездатності за період з 10.02.2015 по 31.05.2023 у розмірі 584 746,34 грн; - заподіяну матеріальну шкоду внаслідок стійкої втрати професійної (загальної) працездатності у зв`язку із пошкодженням здоров`я, завданого в результаті ДТП, щомісячними платежами у розмірі втраченого нею заробітку до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат у розмірі 799721,50 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином внаслідок ушкодження здоров`я, та втрати працездатності - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, беручи до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи №158 від 28.01.2022, відповідно до якого не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між травмою, заподіяною 19.03.2013 ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 під час ДТП, та встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності та втрати нею працездатності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Експертами чітко вказано, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між травмою, заподіяною під час ДТП 19.03.2013 та встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності. Експерти також встановили стійку постійну втрату працездатності ОСОБА_1 у розмірі 35%, але така втрата пов`язана не з ДТП, а внаслідок самостійного падіння нею 12.05.2013. Висновок комісійної судово-медичної експертизи №158 від 28.01.2022 не суперечить матеріалам цивільної справи та матеріалам медичної документації, яка була надана судовим експертам. Сторона позивача не надала суду жодних належних і допустимих, безспірних та достовірних доказів на підтвердження позову та спростування висновків комісійної судово-медичної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована викладенням фактичних обставин справи та застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 22, 1195 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29.01.2014 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України, призначено покарання 2 роки обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки (т.1 а.с. 9-10).

Цим вироком встановлено, що 19.03.2013 близько 19 год 20 хв на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг - вулиця Героїв Сталінграду та проспект 50 років Жовтня у м. Кременчуці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надав перевагу у русі водію велосипеда «Україна» ОСОБА_1 , яка рухалася по головній дорозі, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та порушуючи пункти 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15.07.2014 вирок змінено, застосовано пункт «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнено ОСОБА_3 від основного та додаткового покарання (т. 1 а.с. 11-12).

При цьому, Апеляційним судом Полтавської області встановлено, що відповідно до висновку №476 від 22.04.2014 додаткової повторної судово-медичної експертизи, проведеної за клопотанням потерпілої під час апеляційного розгляду, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток з набряком м`яких тканин, які утворилися від дії тупих обмежених предметів, якими, вірогідніше за все, могли бути виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, і які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Медіальний перелом шийки правого стегна міг утворитися при накладанні травмуючої сили в ділянку тазокульшувого суглобу і, вірогідніше за все, при падінні з висоти власного росту і до подій 19.03.2013 відношення не має, а згідно консультацій лікарів рентгенологів Полтавської ОКЛ та 2-ої МКЛ м. Полтава можуть відповідати періоду травми від 12.05.2013.

Факт падіння під час пересування на милицях за місцем проживання 12.05.2013 підтверджувала в ході судового розгляду кримінального провадження і сама позивач ОСОБА_1 .

За висновками судів першої та апеляційної інстанції у вказаних судових рішеннях по кримінальному провадженню не встановлено причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями позивача ОСОБА_1 у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки та подією ДТП.

У ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У жовтні 2014 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_2 (справа №524/92285/14-ц).

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.11.2014 частково задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2015 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У справі №524/92285/14-ц предметом розгляду були позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення витрат, понесених нею на придбання ліків, медичного обслуговування, перевезення, придбання комплекту ендопротезу тазостегнового суглобу на суму 25 996,77 грн, в яких відмовлено, оскільки за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Третьої міської лікарні м. Кременчука з 19 березня по 17 квітня 2013 року відповідач придбав їй за власні кошти медичні препарати, ліки, медичне устаткування (набір для остеосинтезу гомілки) на загальну суму 7 131,59 грн, а доказів більших затрат на вказане лікування позивачкою не надано.

Згідно довідки МСЕК від 09.11.2015 позивачу ОСОБА_1 повторним оглядом була встановлена II група інвалідності з ураженням ОРА з 12.02.2015, причина інвалідності: загальне захворювання ДТП (т. 1 а.с. 13 зворот).

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2016 ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 35 967,72 грн майнової шкоди та 150 000 грн моральної шкоди, заподіяної внаслідок травмування та заподіяння їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також пошкодження особистих речей та одягу в дорожньо-транспортній пригоді.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 12.07.2016 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 35 967,72 грн, моральну шкоду у розмірі 150 000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн, на користь держави 1859,70 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.11.2016 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07.02.2017 заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 12.07.2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно з актом №1571 огляду медико-соціальною експертною комісією від 09.11.2015 та довідкою Полтавської обласної МСЕК №2 до акта огляду, відповідно до яких ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності, та причиною інвалідності вказано: загальне захворювання, дорожньо-транспортної пригоди, - не спростовують преюдиційності встановлених вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука обставин щодо вини ОСОБА_2 в заподіянні позивачу тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та відсутності його вини і причинного зв`язку між винними діями та іншою травмою позивача - переломом шийки правої стегнової кістки, який стався 12.05.2013.

Постановою Верхового Суду від 06.11.2019 рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07.02.2017 залишено без змін.

Предметом розгляду у даній справі є відшкодування відповідачем спричиненої позивачу матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що сталася 19.03.2013, що потягло за собою ушкодження здоров`я, стійку втрату нею професійної (загальної) працездатності та втрату заробітку внаслідок втрати працездатності.

У даній справі належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати позивачем професійної працездатності (у процентах) для застосування ч. 3 ст. 1199 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності.

З метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між травмами позивача (під час ДТП та внаслідок самостійного падіння) та встановленням групи інвалідності, а також встановлення відсотку втрати працездатності, ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області віл 07.12.2021 була призначена комісійна судово-медична експертиза (т.1 а.с. 113).

За результатами проведеної Обласним бюро СМЕ ДОЗ Полтавської ОДА комісійної судово-медичної експертизи від 28.01.2022 за №158 експертна комісія дійшла наступних висновків.

По-перше, об`єктивних судово-медичних даних про те, що на час перед ДТП 19.03.2013 ОСОБА_1 була працездатною, не виявлено.

По-друге, під час ДТП 19.03.2013 ОСОБА_1 було заподіяно закритий перелом обох кісток правої гомілки. Під час реабілітаційного періоду по відновленню наслідків даної травми при самостійному падінні 12.05.2013 підекспертна отримала закритий перелом шийки правого стегна з порушенням функції опори та ходи правої нижньої кінцівки.

У зв`язку з чим, у відповідності до п. 2.1.6., п.4.6., п. 4.7. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, встановити наслідок тілесних ушкоджень, отриманих під час ДТП 19.03.2013 у вигляді втрати загальної (постійної) працездатності, неможливо.

По-трете, на час встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності 31.10.2013 порушення функції правої нижньої кінцівки було обумовлено наявністю незрощеного перелому шийки правого стегна травмою під час самостійного падіння 12.05.2013.

Оскільки наслідки перелому шийки стегна на той час не були визначені, перелом незагоєний, встановити процент стійкої (постійної) втрати загальної працездатності на дату огляду МСЕК 01.11.2013 неможливо (п. 2.1.6. «Правил….»).

По-четверте, прямий причинно-наслідковий зв`язок між травмою, заподіяною ОСОБА_1 під час ДТП 19.03.2013, та встановленням їй другої групи інвалідності 09.11.20215, відсутній.

По-п`яте, проведення ОСОБА_1 03.06.2014 операції ендопротезування правого кульшового суглобу було пов`язане з отриманням нею перелому шийки правого стегна під час самостійного падіння 12.05.2013.

По-шосте, при огляді ОСОБА_1 28.12.2021 лікарем ортопедом-травматологом вищої кваліфікаційної категорії за спеціальністю «травматологія», доцентом кафедри травматології і ортопедії Полтавського державного медичного університету, кандидатом медичних наук ОСОБА_4 : «…пересувається за допомогою палички, кульгає. Права нижня кінцівка вкорочена на 2 см. Відмічається обмеження рухів в суглобах правої нижньої кінцівки: кульшовий: згинання - 45°, розгинання - 5°, відведення 0; колінний: згинання 100°, розгинання 150°; гомілково-стопний: згинання 100°, розгинання 80°. У верхній третині правої гомілки та у ділянці кульшового суглобу післяопераційні рубці: еластичні, безболісні. Під час пальпації та рухах у суглобах правої нижньої кінцівки відмічається болісність у поперековому відділі хребта…».

Відповідно до п. 137 в) «Інструкції №2 Про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» від 08.01.1986 процент стійкої (постійної) втрати загальної працездатності внаслідок перелому шийки правого стегна, отриманою ОСОБА_1 при падінні 12.05.2013, складає 35% (тридцять п`ять).

По-сьоме, на даний час порушення функції ходи у ОСОБА_1 пов`язане не тільки з наслідками перелому шийки правого стегна з наступним ендопротезуванням правого кульшового суглобу, але і з генералізованими віковими змінами її опорно-рухового апарату (т. 1 а.с. 116-128).

Експерти в установленому законом порядку були попереджені за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, про що свідчать їх підписи у висновку комісійної судово-медичної експертизи.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

При визначенні розміру заробітку (доходу), який втратив потерпілий внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи перебуває особа на момент заподіяння їй шкоди у трудових відносинах. Якщо так, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, якщо її немає загальної працездатності (ч. 1 ст. 1197 ЦК України).

До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо (ч. 3 ст. 1197 ЦК України).

Частина 4 ст. 1197 ЦК України передбачає, що якщо заробіток (дохід) потерпілого до його каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я змінився, що поліпшило його матеріальне становище (підвищення заробітної плати за посадою, переведення на вищеоплачувану роботу, прийняття на роботу після закінчення освіти), при визначенні середньомісячного заробітку (доходу) враховується лише заробіток (дохід), який він одержав або мав одержати після відповідної зміни.

Таким чином, шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами ст. 1197 ЦК); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Під поняттям «професійна працездатність» слід розуміти здатність особи до виконання певної роботи, виконання якої потребує певної кваліфікації. Відсоток втрати професійної працездатності особи встановлюється медико-соціальною експертизою і на підставі цього особа визнається інвалідом І, II або III групи. Загальною працездатністю вважають здатність особи до виконання будь-якої некваліфікованої роботи взагалі, яка не потребує спеціальних знань та навичок. Відсоток втрати загальної працездатності особи встановлюється також медико-соціальною експертизою. Тобто на розмір втраченого заробітку (доходу) впливають: а) середній місячний заробіток потерпілого; б) ступінь втрати професійної або загальної працездатності.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 27.03.1992 №9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втраченого нею заробітку внаслідок втрати професійної працездатності та загальної працездатності за період з 10.02.2015 по 31.05.2023 у розмірі 584 746,34 грн; - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяної матеріальної шкоди внаслідок стійкої втрати професійної (загальної) працездатності у зв`язку із пошкодженням здоров`я, завданого в результаті ДТП, щомісячними платежами у розмірі втраченого заробітку до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат у розмірі 799 721,50 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що за висновком комісійної судово-медичної експертизи №158 від 28.01.2022 не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між травмою, заподіяною 19.03.2013 ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 під час ДТП, та встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності та втрати нею працездатності,

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29.01.2014 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України, призначено покарання 2 роки обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки (т.1 а.с. 9-10).

Цим вироком встановлено, що 19.03.2013 близько 19 год 20 хв на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг - вулиця Героїв Сталінграду та проспект 50 років Жовтня у м. Кременчуці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надав перевагу у русі водію велосипеда «Україна» ОСОБА_1 , яка рухалася по головній дорозі, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та порушуючи пункти 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Беручи до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи №158 від 28.01.2022, згідно якого не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між травмою, заподіяною 19.03.2013 ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 під час ДТП, та встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності та втрати нею працездатності, який не спростовано стороною позивача належними, допустимими та достовірними доказами, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позову, тому у його задоволенні відмовив.

Доводи апеляційної скарги, які повторюють фактичні обставини справи та норми щодо застосування норм ЦК України при вирішенні спору, не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов