КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6910/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Саліхова В. В.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі: адвоката Семенюк І. М., в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

адвоката Гордієнко Л. В., в інтересах ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Семенюк Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Твердохліб Ю. О.

від 15 листопада 2024 року

у цивільній справі № 759/9818/22 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка Ірина Ігорівна

про зобов`язання усунути порушення будівельних норм,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_5 , був власником сусідньої квартири АДРЕСА_2 , яка знаходилася поверхом вище за тією ж адресою.

Позивач вказувала, що 17.07.2020 ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на три об`єкти нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , які утворилися в результаті поділу первинної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 147,5 кв. м. Рішення про державну реєстрацію права власності на ці квартири було прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайка І. Г. Підставою виникнення права власності став Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна серії та номеру Н/9, виданий 14.07.2020 ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЗОЛОТІ ВОРОТА».

Позивач вважає, що відповідач порушив її права, оскільки здійснив поділ квартири з порушенням встановленого порядку. Зокрема, відповідач не отримав Дозвіл на проведення будівельних робіт, не ввів готовий об`єкт в експлуатацію та не надав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Це призвело до того, що орган, який здійснює нагляд за дотриманням будівельних норм, не здійснив перевірку та не підтвердив безпечність змін для будинку та сусідніх квартир.

Позивач стверджує, що в результаті поділу квартири АДРЕСА_2 , каналізаційні та водопровідні мережі, а також санітарні кімнати та кухні новоутворених квартир ( АДРЕСА_4 та № 500/3) розташовані над житловими кімнатами квартири позивача АДРЕСА_6 .

На думку позивача, це створює загрозу здоров`ю та санітарній безпеці осіб, що проживають у її квартирі, оскільки у випадку аварійної ситуації каналізаційні відходи можуть потрапляти до житлових кімнат. Позивач також зазначає, що приховані аварійні стани каналізаційних мереж, які можуть призвести до накопичення та просочування каналізаційних мас у стіни чи перекриття, спричинять бактеріальне та антисанітарне забруднення приміщення, усунення якого потребуватиме додаткових матеріальних та фізичних витрат.

Позивач вказувала на порушення Державних будівельних норм (ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки»), які забороняють розміщення туалету та ванної (або душової) над житловими кімнатами, кухнями. Допускається розміщення цих приміщень лише над кухнями квартир, розташованих у двох або декількох рівнях. Також, згідно з ДБН В.2.5-64-2012 (підпункт а) пункту 19.11), не допускається відкрите або приховане прокладання внутрішніх каналізаційних мереж під стелею, у стінах і у підлозі житлових кімнат, кухонь, спальних приміщень, дитячих закладів, лікарняних палат та інших приміщень, що вимагають особливого санітарного режиму.

Усунути це порушення, на думку позивача, неможливо без зміни об`ємно-планувального рішення квартири та приведення її до попереднього стану.

Позивач зазначає, що державна реєстрація права власності на новоутворені об`єкти нерухомого майна була проведена з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до Постанови КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу, необхідні документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Проте, реєстрація відбулась на підставі лише Висновку про можливість поділу майна, без Декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Позивач посилається на рішення Верховного Суду у справі № 813/1885/16 від 15 травня 2020 року, де зазначено, що зміна геометричних розмірів відноситься до реконструкції. Оскільки в результаті поділу квартири були змінені геометричні форми первинного об`єкта та утворились три нові об`єкти, це є реконструкцією, яка вимагала дозвільних документів та прийняття об`єкта в експлуатацію.

Також, позивач звертає увагу, що утворені шляхом поділу квартири знаходяться на технічному поверсі, який не передбачений для створення житлових приміщень, і поділ та переведення приміщень технічного поверху в житловий фонд відбулись без погоджень з ОСББ «ДОБРОБУТ». Крім того, опалення електрокотлами значно збільшує навантаження на електромережі будинку, що загрожує його безпеці.

Посилаючись на викладене, а також з урахуванням уточнень позовних вимог, просила зобов`язати ОСОБА_3 усунути порушення державних будівельних норм квартирою АДРЕСА_7 шляхом проведення демонтажу санітарної кімнати та кухні протягом 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути порушення державних будівельних норм квартири АДРЕСА_8 шляхом проведення демонтажу санітарної кімнати та кухні протягом 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Семенюк І. М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути порушення державних будівельних норм квартири АДРЕСА_7 шляхом проведення демонтажу санітарної кімнати та кухні протягом 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили. Зобов`язати ОСОБА_2 усунути порушення державних будівельних норм квартири АДРЕСА_8 шляхом проведення демонтажу санітарної кімнати та кухні протягом 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили. Судові витрати покласти на відповідачів.

Вказувала, що 17.07.2020 ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 3 об`єкта нерухомого майна квартир. Всі три квартири утворились в результаті поділу первинної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 147,5 кв. м. За вказаними квартирами приватним нотаріусом КМНО Чайкою І. Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності.

Зазначала, що здійснений поділ квартир відбувся з порушенням порядку такого поділу. Не було отримано дозвіл на проведення будівельних норм, не введено готовий об`єкт в експлуатацію, не надано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно органом, що здійснює нагляд дотриманням будівельних норм та безпечністю проведених змін, не було здійснено перевірку проведених змін та підтверджено можливість проведення таких змін, з огляду на безпечність для будинку в цілому та мешканців сусідніх квартир. Також, відповідачами здійснено посилення навантаження на електромережі та інженерні системи будинку. Крім того, відповідачами здійснено поділ, таким чином, що туалет та кухня квартири АДРЕСА_5 , частина кухні квартири АДРЕСА_4 розташовані над житловими кімнатами позивача. Таке розташування категорично заборонено відповідно до ДБН В 2.2.-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки».

Звертала увагу на те, що утворені шляхом поділу квартири знаходяться на технічному поверсі. Такий поверх не передбачений для утворення житлових приміщень. Він має на меті забезпечення технічних потреб будинку. У відповіді на запит ОСББ «ДОБРОБУТ» підтвердило, що поділ та переведення в житловий фонд приміщень технічного поверху відбулось без будь-яких погоджень з ОСББ «ДОБРОБУТ».

Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи за №08/24, проведеної на замовлення позивача, було встановлено ряд порушень, зокрема, правил пожежної безпеки. Також вказаним висновком підтверджено, що проведені будівельно-монтажні роботи за адресою: АДРЕСА_9 з поділу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 на три об`єкти нерухомого майна - квартир АДРЕСА_3 , 500/2, 500/3 потребували складання документів, що дають право на їх виконання, а саме: розробки проектної документації, оформлення дозвільних документів для початку про проведення будівельних робіт та введення об`єктів до експлуатації по завершенню цих робіт, а також проведення комплексного обстеження конструкції будівлі в цілому. Об`ємно-планувальні рішення об`єктів нерухомого майна, що виникли після поділу квартири АДРЕСА_2 на 3 об`єкти не відповідають вимогам державних будівельних норм.

Також вказувала, що в суді першої інстанції позивачка заявляла клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи, якою мало бути встановлено чи потребували проведені роботи дозвільних документів на їх виконання, чи відносяться роботи до реконструкції або до інших видів робіт, чи не було порушено під час робіт державних будівельних норм, проте судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в задоволенні такого клопотання, оскільки, на думку суду, у ньому не було наведено ґрунтовних підстав для призначення такого виду експертизи, виходячи з характеру спірних правовідносин відносин та предмету доказування.

Також, позивачка неодноразово подавала клопотання про витребування доказів. Так, в матеріалах справи містяться відповіді на адвокатські запити, що свідчить про те, що позивачем вживались всі необхідні заходи для отримання необхідного обсягу доказів для призначення та проведення будівельно-технічної експертизи. Відмовляючи в задоволенні клопотання про призначення експертизи та витребування доказів, судом було порушено основний принцип судочинства - змагальність сторін.

Зазначала, що судом першої інстанції в основу рішення суду покладений висновок ТОВ «ЮК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 14.07.2020, серія та номер б/н, який підтверджує законність поділу квартиру та відсутність порушень державних будівельних норм.

Висновок, проведений на замовлення позивача судом до уваги прийнятий не був, виходячи з того, що така експертиза проводилась без доступу до об`єктів дослідження, а лише на підставі наданих позивачем документів, тому вказаний висновок не відповідає дійсним обставинам справи.

Вважає, що судом не було обґрунтовано надання переваги одних доказів над іншими та неврахування відсутності належного дозволу на проведення будівельних робіт, відсутності прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Стверджує, що апелянт не зазначила конкретних обставин, які були нібито «неповно з`ясовані» судом, і не пояснила, в чому проявляється ця «неповнота». Зазначає, що розділ 1 апеляційної скарги «Виклад обставин справи» є фактично повторним переліком обставин, на які позивачка посилалася у позовній заяві. На його думку, текст апеляційної скарги є «механічним дублюванням позовної заяви» і «побудований на припущеннях, які не підтверджуються жодним належним, допустимим та достатнім доказом». ОСОБА_2 заперечує порушення прав апелянта, вважаючи, що позивачка говорить про гіпотетичний розвиток подій та майбутні порушення, а не про фактичні порушення, які відбулися зараз. Акцентує увагу на тому, що він особисто не здійснював жодних планувань чи поділів квартир, не замовляв такі послуги і не має до них жодного відношення. Він став власником своєї квартири у встановленому законом порядку, і після цього жодних поділів чи реконструкцій у його квартирі не здійснювалося. Відповідач заявляє, що не завдав апелянту жодної шкоди, не створював і не створює жодних перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Він також зазначає, що апелянт жодного разу не вказувала, що вона не може повноцінно користуватися чи розпорядитися своїм майном. ОСОБА_2 припускає, що позов проти нього є результатом особистого неприязного ставлення апелянта та її чоловіка до нього та його сім`ї.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гордієнко Л. В., в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Вважає, що апеляційна скарга по суті є копіюванням тез (тверджень) позовної заяви, а також Висновку експерта № 08/2024, який зазнав критичного ставлення як неналежний доказ. Вказує на те, що у скарзі містяться тези про порушення порядку поділу квартири АДРЕСА_2 на будівельні роботи та Декларації про готовність, проте, апеляційна скарга не містить посилань на обставини або факти втручання у несучі конструкції (наприклад, несучі стіни, міжповерхові перекриття) або загальні інженерні мережі. Суду не надано доказів здійснення такого втручання Відповідачами. Натомість, матеріали справи містять Висновок від 14.07.2020 про технічну можливість поділу квартири АДРЕСА_2 на три окремі квартири, і що такий поділ не суперечить чинним Державним будівельним нормам та законодавству.

Вважає, що заявлені в апеляційній скарзі висновки є звичайними твердженнями загального характеру або розмірковуваннями Позивача на тему «можливості» порушення, як такого, без жодної прив`язки до конкретних спірних об`єктів нерухомості. Позовна заява та апеляційна скарга не містять прикладів (фактів) порушення прав позивача як власника квартири на мирне володіння та проживання. Також не надано доказів втручання відповідачів у несучі конструкції будинку та/або загальні системи, що могло б вимагати дозволів на будівельні роботи відповідно до ст. 152 Житлового кодексу України. Твердження Позивача про неможливість розміщення житлового приміщення на 26-му «технічному» поверсі не ґрунтується на матеріалах справи чи чинних ДБН. На цьому поверсі було запроектовано і побудовано ряд приміщень як окремих об`єктів нерухомості, одним з яких було приміщення № 500, яке пройшло технічну інвентаризацію та право власності на нього зареєстроване в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Норми п. 5.3. ДБН В.2.2-15:2019 встановлюють заборону розміщення житлових приміщень лише у цокольних, підвальних і підземних поверхах. Вважає, що чинне законодавство не містить положень, які зобов`язували б власника житлового або нежитлового приміщення погоджувати свої дії з іншими мешканцями або з ОСББ.

Вважає аргументи апелянта щодо незгоди з висновками місцевого суду про неналежність Висновку експерта № 08/2024 необґрунтованими. Звертає увагу, що в прохальній частині апеляційної скарги апелянт не заявляє вимоги про задоволення відхиленого клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, що свідчить про формальний підхід до скарги, поданої лише з метою відтермінування набуття рішенням законної сили.

Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Семенюк І. М., в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та доводів.

Відповідач ОСОБА_2 та адвокат Гордієнко Л. В., в інтересах ОСОБА_3 , заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Семенюк І. М., в інтересах ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , адвоката Гордієнко Л. В., в інтересах ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7, т. 1).

17.07.2020 власником квартири АДРЕСА_2 , що була розташована на один поверх вище, ОСОБА_5 , зареєстровано право власності на 3 об`єкти нерухомого майна, які утворились в результату поділу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 147,5 кв. м (а. с. 10-13, т. 1).

Підставою виникнення права власності: поділ об`єкту нерухомого майна, висновок ТОВ ЮК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 14.07.2020 серія та номер б/н виданий 14.07.2020 (а.с. 12 зворот, т.1).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І. Г., як державним реєстратором, 17.07.2020 прийняті рішення про державну реєстрацію права власності:

- на квартиру АДРЕСА_10 , від 17.07.2020, індексний номер 53179548;

- на квартиру АДРЕСА_11 , від 17.07.2020, індексний номер 53179953;

- на квартиру АДРЕСА_12 , від 17.07.2020, індексний номер 53180320.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_5 , а ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Державна інспекція архітектури та містобудування України у відповіді від 01.08.2022 на адвокатський запит повідомила, що в Реєстрі будівельної діяльності за параметром пошуку «місце знаходження об`єкта: АДРЕСА_13 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 » відомостей щодо реєстрації/видачі документів, що дають право виконання підготовчих та будівельних робіт, не виявлено (а. с. 48 т. 1).

ОСББ «ДОБРОБУТ» у відповіді від 27.07.2022 на адвокатський запит повідомило, що всі дії з придбання, поділу та переведення в житловий фонд нежитлового приміщення № 500 здійснювалося без погодження з правлінням ОСББ «ДОБРОБУТ» (а.с. 20 т. 1).

У листі, адресованому ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», від 07 вересня 2020 року ОСББ «ДОБРОБУТ» не заперечує щодо укладення прямого договору власником квартири № 5002/2 з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на постачання електричної енергії до цієї квартири, яка знаходиться на 26 поверсі секції № 1 будинку (а. с. 64 т. 1).

У відповіді на адвокатський запит щодо наявності звернень стосовно отримання Технічних умов на приєднання до електричних мереж квартир АДРЕСА_14 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» повідомило, що ця інформація є конфіденційна (а. с. 123 т. 1).

ПАТ «АК «Київводоканал» у відповіді від 25.05.2023 на адвокатський запит повідомило, що до товариства не надходило звернень стосовно надання актів меж обслуговування зовнішніх водопровідних мереж від власників квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 . Звернень щодо укладення договорів по цих квартирах не надходило (а.с. 130 т. 1).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідачів усунути порушення державних будівельних норм шляхом проведення демонтажу санітарних кімнат та кухні, оскільки поділ квартири АДРЕСА_2 та розміщення цих приміщень над житловими кімнатами позивачки порушує її право на безпечне та санітарно-гігієнічне проживання, ставлячи під загрозу здоров`я та санітарну безпеку мешканців її квартири, а також спричиняючи потенційні значні матеріальні та фізичні витрати у випадку аварійних ситуацій, пов`язаних з каналізаційними мережами.

Відмовляючи у позові, суд виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав відповідачами. Зокрема, доводи позивача ґрунтувалися на висновку будівельно-технічної експертизи, який суд не прийняв як належний доказ, оскільки експертиза проводилась без доступу до об`єктів дослідження та лише на підставі наданих позивачем документів. Експерт підтвердив, що висновок залежав від наданих йому вихідних даних, у нього не було інформації про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 та проектної документації всього будинку, а також відсутній технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 .

Суд також зазначив, що технічний паспорт квартири позивача, наданий експерту, датований 2008 роком, і за ним неможливо встановити дійсний технічний стан квартири станом на 2024 рік. Клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи було залишено без задоволення, оскільки не були наведені ґрунтовні підстави для її призначення, відсутнє посилання на обсяг доказів, які мали бути надані експерту, та документи з вихідними даними.

На противагу доводам позивача, суд взяв до уваги висновок ТОВ ЮК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 14.07.2020, який підтверджує законність поділу квартири та відсутність порушень державних будівельних норм. Посилання позивачки на порушення законодавства під час державної реєстрації права власності на новоутворені квартири визнано безпідставними, оскільки вимог про скасування цієї реєстрації у даній справі не заявлялося. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позову та відмовив у його задоволенні

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.

Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до суду за захистом свого права на безпечне та санітарно-гігієнічне проживання, а також права власності та користування спільним майном багатоквартирного будинку. Вона обґрунтовувала ці порушення тим, що внаслідок поділу сусідньої квартири АДРЕСА_2 та її подальшого переобладнання, санітарні кімнати та кухні новоутворених квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 були розташовані над її житловими кімнатами, що є прямим порушенням будівельних та санітарних норм. Це створює пряму загрозу для здоров`я та санітарної безпеки мешканців її квартири у випадку аварійних ситуацій з каналізаційними та водопровідними мережами, що, в свою чергу, вимагатиме значних матеріальних та фізичних затрат на усунення наслідків.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до частини першої статті 382, частини першої статті 383 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів зазначає, що дії відповідачів суперечать вказаним вимогам, адже не відповідають будівельним та санітарним нормам.

Так, відповідно до пункту 5.20 ДБН В.2.2-15:2019, допоміжні приміщення повинні бути обладнані відповідно до їх функціонального призначення. Пункт 5.21 ДБН В.2.2-15:2019 категорично забороняє розміщення туалету та ванної (або душової) над житловими кімнатами та кухнями, дозволяючи це лише над кухнею квартир, розташованих у двох або декількох рівнях. Також, згідно з цим пунктом, не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін та перегородок, які огороджують житлові кімнати. Додатково, підпунктом а) пункту 19.11 ДБН В.2.5-64-2012 чітко передбачено, що відкрите або приховане прокладання внутрішніх каналізаційних мереж не допускається під стелею, у стінах і у підлозі житлових кімнат, кухонь та інших приміщень, що вимагають особливого санітарного режиму.

Відповідно до пункту 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76, переобладнання і перепланування, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності та зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки, а також погіршення умов експлуатації та проживання громадян, не допускається. Крім цього, відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 цих же Правил, будь-яке переобладнання та перепланування жилих та нежилих приміщень дозволяється лише після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Позивач, ОСОБА_1 , у повному обсязі виконала свої процесуальні обов`язки, спрямовані на доведення обставин справи, що відповідає принципам диспозитивноcті та змагальності. Вона не лише заявила обґрунтовані вимоги, а й активно здійснювала збір доказів для їх доведення. Позивачка неодноразово зверталася з адвокатськими запитами для отримання необхідної документації, включаючи технічні паспорти та інформацію щодо підключення до комунікацій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач двічі заявляла клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи. Перше клопотання було відхилене судом першої інстанції з формальних підстав - «не наведено ґрунтовних підстав» та «відсутнє посилання на обсяг доказів». Проте, як свідчать матеріали справи та клопотання про експертизу, позивач намагалася надати всі можливі документи та чітко сформулювала питання для експертного дослідження.

Після необґрунтованої відмови суду у призначенні експертизи, позивачка, з метою доведення своєї правової позиції, самостійно замовила та отримала висновок будівельно-технічної експертизи №08/2024. Цей висновок, підготовлений судовим експертом Малим О. В., ґрунтується на детальному дослідженні наданих матеріалів та, включає результати натурного огляду квартири АДРЕСА_5 та загальних приміщень багатоквартирного будинку. Експерт підтвердив, що обсягу наданих документів було достатньо для формування висновку, і всі необхідні заміри були проведені, а технічний паспорт квартири АДРЕСА_6 відповідає дійсному стану об`єкту.

Висновок експерта №08/2024 містить інформацію щодо предмета доказування та свідчить про обставини, які спростовують висновки суду першої інстанції. При цьому суд першої інстанції не навів достатніх мотивів, з яких він вважав цей висновок таким, що не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України, що є порушенням статті 110 ЦПК України, яка вимагає мотивувати відхилення висновку експерта в судовому рішенні.

Зокрема, висновок підтверджує незаконність проведених будівельних робіт, адже Експерт дійшов висновку, що поділ квартири АДРЕСА_2 на 3 окремі об`єкти (квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ) потребував розробки проектної документації, оформлення дозвільних документів на початок робіт та введення об`єктів в експлуатацію. Ці роботи, враховуючи зміну геометричних розмірів та функціонального призначення, є реконструкцією, яка потребує дозвільних документів.

Проте, Державна інспекція архітектури та містобудування України підтвердила відсутність будь-яких дозволів на виконання цих робіт.

Висновок експерта №08/2024 підтверджує беззаперечне порушення будівельних та санітарних норм щодо розташування санітарних вузлів, адже Експертизою встановлено пряме порушення пункту 5.21 ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки».

Зокрема, приміщення санвузлу в квартирі АДРЕСА_5 частково розташоване безпосередньо над житловими кімнатами квартири АДРЕСА_6 позивача (над житловою кімнатою 12 площею 16,8 кв. м та житловою кімнатою 11 площею 22,6 кв. м). Це є категорично забороненим будівельними нормами, які прямо вказують: «не допускається розміщення туалету та ванної (або душової) над житловими кімнатами, кухнями».

Додатково, експерт виявив, що площа суміщених санвузлів у квартирах АДРЕСА_4 (3,5 кв. м) та № 500/3 (3,0 кв. м) менша за мінімально допустимий нормами показник у 4,9 кв. м Ці порушення, а також прокладання каналізаційних мереж під стелею та в стінах житлових приміщень позивача, що також заборонено (підпункт а) пункту 19.11 ДБН В.2.5-64-2012), є істотними та неприпустимими, оскільки створюють пряму та постійну загрозу санітарно-гігієнічній безпеці та здоров`ю мешканців квартири позивача.

Окрім іншого, Висновок експерта №08/2024 підтверджує порушення протипожежних норм. Експерт зазначив, що облаштування квартир на технічному поверсі призвело до зміни розрахункової схеми будівлі та збільшення її умовної висоти до 74,5 метрів, що перевело весь будинок до категорії висотних будівель. Це вимагає комплексного обстеження будинку на відповідність вимогам для висотних будівель, яке не було проведене. Також, вхідні двері квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , відкриваючись назовні, звужують шлях евакуації (з 1,8 метра до 0,9 метра), що є прямим порушенням пункту 9.10 ДБН В.2.2-15:2019.

Висновок експерта №08/2024 підтверджує незаконне підключення до інженерних мереж. Експерт підтвердив, що підключення новоутворених квартир до загальнобудинкових водопровідних, каналізаційних та електричних мереж відбулося без отримання технічних умов від ПАТ «Київводоканал» та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», які є необхідною передумовою для проектування робіт з реконструкції та підключення до мереж.

Колегія суддів зважає на те, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14).

Суд відзначає, що висновок експерта є одним із джерел одержання доказів, необхідність якого виникає для з`ясування обставин, що потребують спеціальних знань. Враховуючи, що такі спірні відносини вже виникли і вирішити їх у добровільному порядку неможливо, саме висновок експерта виступає об`єктивним критерієм, який дозволяє встановити фактичні обставини спору.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги висновок експерта №08/2024 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, наданий стороною позивача, враховуючи об`єм дослідженого матеріалу, відповідність дослідницької частини та підсумкового висновку експертизи, вказаний висновок достатньо обґрунтований і не суперечить іншим доказам, зібраними в даній справі.

Суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу свого рішення висновок ТОВ «ЮК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 14.07.2020.

Колегія суддів зауважує, що на відміну від висновку експерта, складеного за наслідками повноцінного експертного дослідження, замовленого позивачем, висновок ТОВ ЮК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» не є судовим експертним висновком, не містить повноцінного аналізу дотримання ДБН при фактичному переобладнанні та підключенні до інженерних мереж. Його призначення обмежувалося лише констатацією технічної можливості поділу об`єкта нерухомості для цілей первинної реєстрації, і він жодним чином не доводить відсутність порушень будівельних норм при подальших будівельних роботах та влаштуванні комунікацій. Цей документ не має відношення до фактичного стану квартир після поділу та облаштування, а також до дотримання санітарних, протипожежних норм та правил експлуатації інженерних систем будинку.

Рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушеннями, що полягали не лише в необґрунтованій оцінці доказів, зокрема покладанні в основу рішення недоречного висновку ТОВ «ЮК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та відхиленні належного висновку експерта позивача, але й у порушенні вимог ЦПК України щодо сприяння сторонам у реалізації їхніх процесуальних прав та розподілу тягаря доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року). Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, ігноруючи принцип змагальності та рівності сторін, суд першої інстанції жодним чином не сприяв позивачу у реалізації її прав на повне та всебічне з`ясування обставин справи, зокрема безпідставно відмовивши у призначенні судової експертизи, яка була необхідна для всебічного з`ясування обставин справи. Фактично, суд повністю переклав тягар доказування виключно на позивача, звільнивши відповідачів від їхнього обов`язку доводити обставини, на які вони посилалися як на заперечення.

Як наслідок, відповідачі не надали жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вищезазначені порушення, виявлені експертизою позивача.

Зокрема, відповідачі не надали доказів отримання дозволів на будівельні роботи з поділу квартири та її переобладнання, а також введення об`єктів в експлуатацію; не спростували факт розташування санвузлів та кухонь над житловими кімнатами позивача; не надали документів, що підтверджують отримання технічних умов на підключення до електричних та водоканалізаційних мереж; не спростували зміну категорії будинку на висотний та виявлені протипожежні порушення.

Заперечення відповідачів були загальними: ОСОБА_3 стверджувала, що її приміщення «повністю відповідає всім санітарним та будівельним вимогам», проте не надала жодних доказів на підтвердження цього. ОСОБА_2 заявляв, що «поділ об`єкту не суперечить діючим нормам ДБН» та «в матеріалах справи не міститься жодного належного, допустимого та достатнього доказу, які можуть підтверджувати припущення позивача». Ці твердження прямо спростовуються висновком експерта позивача. При цьому, жоден з відповідачів не ініціював проведення судової експертизи з доступом до об`єктів або надання інших доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, суд першої інстанції надав перевагу висновку щодо технічної можливості поділу, який не підтверджує законності фактично проведених будівельних робіт та їх відповідності нормам, і не врахував численні порушення, виявлені експертизою позивача та підтверджені офіційними відповідями ДІАМ та ОСББ. Відповідачі, зі свого боку, не довели відсутність порушень та не спростували доводів позивача належними та допустимими доказами, що, згідно з принципом змагальності та «стандартом більшої переконливості», мало б бути враховано на користь позивача.

Наявні у справі докази, зокрема висновок експерта №08/2024, та стала судова практика Верховного Суду (постанови у справі № 463/3414/16-ц від 19 червня 2019 року, у справі № 761/6800/16-ц від 08 червня 2022 року, у справі № 456/5273/13-ц від 16 жовтня 2014 року), переконливо свідчать про те, що дії відповідачів призвели до істотного порушення будівельних, санітарних та протипожежних норм, що прямо зачіпає право позивача на безпечне та комфортне проживання у власній квартирі.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження. Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є необґрунтованим та підлягає скасуванню, адже ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Хоча позивачка первісно просила здійснити демонтаж санітарних кімнат та кухонь, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, обрав спосіб захисту, який є більш точним, пропорційним та адекватним виявленим порушенням та реальній загрозі правам позивача.

Встановлені експертизою порушення будівельних та санітарних норм, зокрема розташування санвузлів та кухонь над житловими кімнатами позивача, а також прокладання каналізаційних мереж під стелею та в стінах житлових приміщень позивача, створюють безпосередню загрозу можливих затоплень та витоків каналізаційних стоків, що несе пряму небезпеку її здоров`ю та майну.

Таким чином, саме наявність комунікацій водопостачання та водовідведення у невідповідному місці є безпосереднім джерелом порушення прав позивача. Відтак, зобов`язання відповідачів провести демонтаж саме цих комунікацій є необхідним та достатнім заходом для усунення порушення права позивача на безпечне та санітарно-гігієнічне проживання, а також є законним та ефективним способом захисту, що прямо відповідає легітимній меті судового розгляду.

При цьому, колегія суддів наголошує, що ефективний судовий захист, передбачений національним законодавством та підтверджений практикою Європейського суду з прав людини, вимагає не лише формального дотримання процедур, а й забезпечення реального захисту прав особи, зокрема права на повагу до житла (стаття 8 Конвенції) та права власності (стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції). Істотні порушення будівельних, санітарних та протипожежних норм, встановлені у даній справі, створюють неприпустимі умови проживання, що, за практикою ЄСПЛ, може розцінюватися як втручання у фундаментальні права людини та вимагає від держави (в особі судових органів) позитивного обов`язку забезпечити їхній ефективний захист.

Втручання у право власності відповідачів шляхом зобов`язання демонтувати системи водопостачання та водовідведення, що незаконно розташовані над квартирою позивачки, є пропорційним, має легітимну мету та є законним заходом захисту. Таке втручання спрямоване на відновлення порушених прав позивачки на безпечне та санітарно-гігієнічне проживання у власному житлі та відповідає публічному інтересу щодо дотримання державних будівельних, санітарних та протипожежних норм. Воно є необхідним для усунення фактичної загрози здоров`ю, майну та безпеці, що виникла внаслідок самовільного та неправомірного переобладнання, і не виходить за межі, необхідні для досягнення цієї мети, враховуючи категоричні заборони, встановлені ДБН. Отже, існують всі підстави для задоволення позову шляхом зобов`язання відповідачів демонтувати комунікації водопостачання та водовідведення санітарної кімнати та кухні у належних їм приміщенням квартир №500/2 та 500/3.

Зважаючи на результат апеляційного перегляду, на підставі ч. 13. ст. 141 ЦПК України у порядку перерозподілу судових витрат підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 984 грн 80 коп. (по 992 грн 40 коп. з кожного) та за подачу апеляційної скарги в сумі 2 977 грн 20 коп. ( по 1 488 грн 60 коп. з кожного).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Семенюк Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути порушення державних будівельних норм квартири АДРЕСА_7 шляхом проведення демонтажу комунікацій водопостачання та водовідведення санітарної кімнати та кухні протягом 30 днів з дня набрання рішення законної сили.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути порушення державних будівельних норм квартири АДРЕСА_8 шляхом проведення демонтажу комунікацій водопостачання та водовідведення санітарної кімнати та кухні протягом 30 днів з дня набрання рішення законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 984 грн 80 коп. (по 992 грн 40 коп. з кожного) та за подачу апеляційної скарги в сумі 2 977 грн 20 коп. (по 1 488 грн 60 коп. з кожного).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 липня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

В. В. Саліхов