Номер провадження: 22-ц/813/5140/25
Справа № 1502/2325/2012
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Храпенка С.В.,

Левшової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Храпенка Сергія Віталійовича на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 01 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Варгаракі С.М., про заміну сторони у виконавчому проваджені у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Арцизький відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

21.02.2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 03.12.2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за договором позики на загальну суму 639 440,00 грн. Стягувач у виконавчому провадженні, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , заявниця просила задовольнити заяву про заміну сторони.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 01.04.2025 року заяву ОСОБА_2 було задоволено.

Замінено стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 36931820, відкритому 07.03.2013 року Арцизькою ВДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Одеської області від 03.12.2012 року у цивільній справі №1502/2325/2012, його правонаступником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с.44-46).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Храпенко С.В. ставить питання про скасування ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 01.04.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.51-55).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Храпенка С.В. та ОСОБА_2 , тау відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся осіб, та на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, до якої перейшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві (а.с.44-46).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно ч.ч.1-2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступництва усі дії, вчиненні до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Також за правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, від спадкодавця до спадкоємців переходять як права, так і обов`язки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконанні Арцизького ВДВС у Болградскьому районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП 36931820 з примусового виконання виконавчого листа № 1502/2325/2012, виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 03.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 639 440,00 грн. та судового збору у розмірі 3 219,00 грн. (а.с.10-11).

Стягувач за виконавчим провадженням АСВП 36931820 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є, у тому числі, ОСОБА_2 (а.с.6), яка скориставшись своїм правом, встановленим ст. 442 ЦПК України, звернулася до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_2 не довела наявності підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні АСВП 36931820.

Проте, на підставу своїх доводів, заявником було надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , а також копію свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_2 у відповідній частині є спадкоємицею прав й обов`язків після смерті ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, зважаючи на те, що стягувач за вищевказаним виконавчим провадженням помер, суд першої інстанції, з врахуванням усіх обставин справи, прийшов до правильного висновку про необхідність заміни сторони у виконавчому провадженні.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Храпенка Сергія Віталійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький