Провадження № 22-ц/812/1198/25

П О С Т А Н О В А

іменем України

15 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/8959/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 12 травня 2025 року під головуванням судді Цуркан Р.С. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений 16 травня 2025 року, у цивільній справі

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши Заяву № б/н від 17 вересня 2007 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції і саме ця редакція надається до позовної заяви, оскільки це умови публічного договору, то суд має можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додаються до позовної заяви, та умов і тарифів на сайті банку, що діяли на дату підписання заяви.

На підставі вищевказаної заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 75000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку, яка додана до позову. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідачка отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії 05/09, тип - Універсальна. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідачки.

Позивач зазначав, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання нею грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором.

Відповідачка не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Після спливу строку дії першої картки відповідачкою для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: кредитна картка номер - НОМЕР_2 , строк дії 01/10, тип Універсальна; кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії 01/14, тип Універсальна; кредитна картка номер - НОМЕР_4 , строк дії 08/17, тип Універсальна; кредитна картка номер - НОМЕР_5 , строк дії 05/20, тип Універсальна. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42,0% річних.

У процесі користування рахунком 11 вересня 2020 року відповідачкою підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № НОМЕР_6 , строк дії 07/24, тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачкою підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України.

При цьому, на момент підписання зазначеної вище заяви заборгованість відповідачки становила 755,85 грн, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема, щодо сплати відсотків.

Починаючи з 11 вересня 2020 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачкою Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме, згідно з пунктом 1.3., у розмірі 42,0%. При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотки у розмірі 13097,88 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 17 вересня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 70782,85 грн, яка складається: 57684,97 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13097,88 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2007 року у розмірі 70782,85 грн, що складається із: 57684,97 грн заборгованості за тілом кредиту та 13097,88 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що як видно з кредитного договору № NKXRR511120209, він був укладений на конкретний строк, а саме з 17 вересня 2007 року по 17 вересня 2009 року. При цьому, додатковий договір (будь-які документи), який підписаний ОСОБА_1 та яким продовжується строк дії кредитного договору №NKXRR511120209, суду не надано.

За умовами договору ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 2808 грн, який був сплачений за придбання товару. Суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості №б/н від 17 вересня 2007 року не підтверджує порушення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №NKXRR511120209.

Крім того, відомості про користування кредитною карткою № НОМЕР_1 від 17 вересня 2007 року у виписці за договором № б/н за період 17 вересня 2007 року по 20 вересня 2024 року, відсутні.

Суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи не встановлено порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №NKXRR511120209.

При цьому, у позовній заяві представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість саме за кредитним договором №б/н від 17 вересня 2007 року, однак, такий договір суду не надано. В матеріалах справи наявна заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11 вересня 2020 року, однак, позовну вимогу про стягнення заборгованості за цією заявою (кредитним договором) позивач у позовній заяві не висуває.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на те, що суд ухвалив передчасне рішення, не з`ясувавши питання, які з`явились у суду в ході розгляду справи та не надавши оцінку доказам, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт зазначав, що суд першої інстанції помилково посилається на договір №NKXRR511120209, тоді як позовні вимоги банку заявлені щодо кредитного договору № б/н від 17 вересня 2007 року, укладений за заявою, підписаною відповідачкою 17 вересня 2007 року. Помилковість висновків суду першої інстанції випливає з того, що суд першої інстанції сприйняв копію Анкети-заяви від 17 вересня 2007 року лише як заяву про надання відповідачу споживчого кредиту - Розстрочки (договір №NKXRR511120209) і не звернув увагу на те, що цей документ містить також заяву відповідачки про надання їй кредитної картки, що є окремим банківським продуктом. На першій сторінці Анкети-заяви від 17 вересня 2007 року зазначено, що клієнту надається кредит (розстрочка) та кредитна картка з безкоштовним періодом користування кредитом до 55 днів. На другій сторінці у верхній частині Анкети - Заяви відповідачки зазначено номер договору розстрочки - №NKXRR511120209.

На думку апелянта, суд не звернув увагу, що Анкета-Заява містить дві заяви клієнта про надання двох банківських кредитних продуктів: 1) отримання розстрочки №NKXRR511120209 та 2) отримання кредитної картки №326737. Кожна із заяв на цій сторінці Анкети-заяви підписана відповідачкою окремо. Заява про розстрочку підписана всередині аркуша, а заява про отримання кредитної картки №326737 та ПІН-коду до неї, - у нижній частині аркушу заяви від 17 вересня 2007 року.

Зазначає, що в заяві про отримання кредитної картки №326737 відповідачка погоджується з тим, що вона ознайомились та згодна з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також її місцезнаходження. Відповідачка висловила згоду з тим, що заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, договір про надання банківських послуг між ОСОБА_1 та позивачем складається з: анкети-заяви від 19 жовтня 2007 року; заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11 вересня 2020 року; анкети-заяви від 07 вересня 2020 року; Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифів Банку, викладених на офіційному сайті банку: https://privatbank.ua/terms.

Апелянт вказував, що даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі, зокрема, умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку. АТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував на офіційному сайті в мережі Інтернет Умови та правила надання банківських послуг. Клієнти банку, які виявили бажання отримувати запропоновані банківські послуги, можуть приєднатися до публічної пропозиції укладення договору (оферта). На підтвердження існування публічної оферти АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду першої інстанції витяг з Умов та Правил в редакції чинній на день підписання відповідачем по справі безпосередньо Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Приєднання до Умов та Правил дозволяє в подальшому користуватися усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого договору.

Представник позивача зазначав, що відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки, датою виникнення вказаної спірної заборгованості є 13 січня 2022 року: 92.92 грн. Вказане підтверджується і випискою по рахунку, в останній колонці виписки (назва колонки Залишок після операції) зафіксовано заборгованість: 92.92 грн після платіжної операції 13 січня 2022 року по карті: 641394 призначення платежу: Поповнення мобільного НОМЕР_7 .

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій були зазначені істотні умови договору Кредитні картки, в тому числі: Основні умови кредитування (п.1.2), інформація щодо реальної річної процентної ставки (42% річних для карт Універсальна) та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (п. 1.3), порядок підтвердження платежів - угода про використання простого електронного підпису (п. 3), порядок повернення кредиту (п.1.4) та інші умови.

Заява від 11 вересня 2020 року доповнює та змінює умови договору, який було укладено 19 жовтня 2007 року.

Різниця витрачених та погашених ОСОБА_1 коштів з дати виникнення спірної заборгованості (13 січня 2022 року) становить 55543,20 грн. З 13 січня 2022 року по 17 вересня 2024 року відповідачкою було витрачено кредитних коштів: 58829,04 грн.

Сума внесених відповідачкою коштів на погашення заборгованості за вказаний період становить 3285,84 грн.

Відповідачка до виникнення спірної заборгованості узгодила умови користування кредитними коштами (заява від 11.09.2020), тому нарахування процентів, зазначених в позовній заяві, відповідає умовам кредитного договору.

На думку апелянта, під час розгляду даної справи судом, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 не може бути застосований. Представник позивача зазначає, що у цій справі наявна Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11 вересня 2020 року, якою актуалізовані умови кредитування за договором від 17 вересня 2007 року. Даний документ підтверджує саме конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, визначають процентну ставку. Відповідачка в свою чергу з даними документами ознайомилася та погодилася, про що свідчить її власний підпис у відповідній графі. Саме тому суд повинен був дійти висновку, що дана справа не є ідентичною справі, на основі якої Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, а отже застосування даного правового висновку є неможливим.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову, яка є меншою ніж 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 15 липня 2025 року, датою ухвалення рішення є 15 липня 2025 року.

Переглянувши справу за правилами частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що17 вересня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № NKXRR511120209 від 17 вересня 2007 року.

Згідно зі змістом заяви ОСОБА_1 просила надати наступні послуги:

-надати споживчий кредит - Розстрочка;

- оформити кредитну картку № НОМЕР_1 (а. с. 54, 117).

Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки б/н за картковим рахунком № НОМЕР_1 протягом 2007-2022 років було неодноразово змінено кредитний ліміт, найбільша сума становила 75 000,00 грн. Востаннє було змінено кредитний ліміт 26 грудня 2022 року, встановлено в розмірі 0,00 грн (а.с. 52).

Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки б/н, за кредитним договором ОСОБА_1 , окрім карти № НОМЕР_1 , було надано ще 5 кредитних карток (а. с. 53).

З копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором встановлено рух коштів на рахунку ОСОБА_1 (а. с. 37-51). Зокрема, станом на 2 січня 2022 року заборгованість становила 0 грн; але станом на 30 квітня 2022 року борг становив 52909,66 грн, в тому числі, за рахунок зняття готівки на суму 36400 грн. Останнє погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснила 2 червня 2022 року на суму 1000 грн.

Згідно з розрахунками, наданими АТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості ОСОБА_1 становив:

станом на 31 жовтня 2015 року 1852 грн., в тому числі, 1793,83 грн. за тілом кредиту, 58,17 грн. за відсотками;

станом на 30 червня 2019 року 504,56 грн., в тому числі, 477,45 грн. за тілом кредиту, 27,11 грн. за відсотками;

станом на 17 вересня 2024 року 70782,85 грн., в тому числі, 57684,97грн. за тілом кредиту, 13097,88 грн. за відсотками (а. с. 20-36).

Також з цих розрахунків вбачається, що за період з листопада 2015 року по 17 вересня 2024 року позичальник добровільно сплатила банку за вказаним договором 96 370,41 грн. на погашення поточної заборгованості за кредитом.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про недоведеність позовних вимог з огляду на те, що судом не встановлено підстав для існування та нарахування заборгованості, визначеної банком у позовній заяві.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору без номера від 17 вересня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду розрахунки заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № б/н, укладеним між банком та ОСОБА_1 , станом на 31 жовтня 2015 року, на 30 червня 2019 року та на 17 вересня 2024 року; виписку за картковим рахунком ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н за період з 17 вересня 20207 року по 20 вересня 2024 року; довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки за договором № б/н; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н); анкету-заяву від 17 вересня 2007 року; заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг від 11 вересня 2020 року; а також копію паспорта ОСОБА_1 .

Заперечень ОСОБА_1 щодо існування у неї будь-яких зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що, надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Щодо змісту документів, то в анкеті-заяві від 17 вересня 2007 року ОСОБА_1 просила банк надати споживчий кредит - Розстрочка, а також оформити кредитну картку № НОМЕР_1 . До того ж, в заяві міститься застереження, що позичальник згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення. Своїм підписом позичальник підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування у ПриватБанку. Позичальник надала згоду про те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Крім того, 11 вересня 2020 року відповідачкою підписано власноруч Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № НОМЕР_6 , строк дії 07/24, тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком, зокрема, нарахування відсотків у розмірі 42,0% (пункт 1.3.). Відповідно до пункту 2.2, 2.1.1.2.4. сторонами погоджено строк кредиту 12 місяців, з пролонгацією на 12 місяців, якщо банк не попередив про припинення кредитування.

За такого, та враховуючи, що за картковим рахунком ОСОБА_1 закріплено декілька карток, та за умов неспростування ОСОБА_1 обставин користування цими картками, апеляційний суд вважає доведеним позивачем існування між сторонами кредитних правовідносин на підставі заяви-анкети від 17 вересня 2017 року.

За наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що 17 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклала з банком лише договір розстрочки, є помилковим.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що банком нараховано заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2007 року у розмірі 70782,85 грн, що складається із: 57684,97 грн заборгованості за тілом кредиту та 13097,88 грн заборгованості за простроченими відсотками починаючи з 11 вересня 2020 року по 1 лютого 2023 року (а.с. 36).

Відповідачка не надала суду заперечень щодо розміру нарахованої банком заборгованості за вказаний період.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За такого, та враховуючи, що процесуальний закон ґрунтується на диспозитивності судового процесу, колегія суддів вважає, що у справі не спростовано зазначений вище розмір нарахованого банком боргу.

Отже, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2007 року у розмірі 70782,85 грн, що складається із: 57684,97 грн заборгованості за тілом кредиту та 13097,88 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем докази, не дав їм належної оцінки та помилково застосував висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17), який стосується інших за змістом правовідносин, рішення суду підлягає скасуванню на підставі пункту 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з постановленням нового судового рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2007 року у розмірі 70782,85 грн.

Також рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат на підставі частини 13 статті 141 ЦПК України.

Враховуючи розмір судових витрат позивача в суді першої інстанції (2422,40 грн) та при подачі апеляційної скарги (3633,60 грн), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6056 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївської області) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження юридичної особи 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) за кредитним договором від 17 вересня 2007 року заборгованість станом на 17 вересня 2024 року в загальному розмірі 70782 грн 85 коп., а також 6056 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складене 15 липня 2025 року.