Справа №: 398/1548/25
провадження №: 2/398/1597/25
"17" липня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №L4176302 від 17.03.2019 року в розмірі 33 859,70 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії, згідно з яким відповідач отримала кредит в загальному розмірі 10 600,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 1,5% в день до 1,7% в день, строком до 31.03.2019 року. 01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило своє найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 859,70 грн, з яких: 21 434,30 грн заборгованість за кредитним договором; 1 927,33 грн 3 % річних; 10 498,07 грн інфляційні втрати.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Істотними умовами договору позики, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. ст. 1046 1048 ЦК України, є умови про суму і строк позики, умови і порядок її надання, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
17.03.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії, згідно з яким сума кредиту, відсоткова ставка та строк кредитування встановлюється у спеціальних умовах кредиту. Згідно зі спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG8796689 від 17.03.2019 року, відповідач отримала кредит в розмірі 8 800,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом і розмірі 1,5% в день, зі строком повернення до 31.03.2019 року. 26.03.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №АМ8873339 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG8796689, відповідно до якої відповідач отримала кредит в розмірі 1 800,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7% в день, зі строком повернення до 31.03.2019 року. Тобто, відповідач отримала кредит в загальному розмірі 10 600,00 грн. Зазначені документи відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Крім того, відповідач ознайомлена з паспортами споживчого кредиту, які нею підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, вищезазначений кредитний договір має номер «AG8796689», а в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця зареєстрований за номером «№L4176302».
01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило своє найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується протоколом №1706 загальних зборів учасників від 25.07.2024 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором.
Згідно з розрахунками, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 33 859,70 грн, яка складається з: 10 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 001,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 533,30 грн заборгованість за пенею/штрафами; 5 300,00 грн заборгованість за комісією за підготовку та відправлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю; 1 927,33 грн 3% річних; 10 498,07 грн інфляційні втрати.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування тіла кредиту та відсотків за користування кредитом здійснено відповідно до умов кредитування та межах строку кредитування, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 600,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 2 001,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо нарахованих позивачем пені/штрафу та комісії за підготовку та відправлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю, суд зазначає наступне.
Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачена можливість кредитодавця нараховувати штраф у розмірі 50% від суми договірного платежу (п. 4.2. договору) та комісії за підготовку та відправлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю (4.3. договору).
Однак, надані позивачем розрахунки не містять інформації про періоди та строки нарахування штрафу, розмір невиконаних зобов`язань (договірного платежу), в процентному відношенні від яких нараховувались штрафи. Також, надані позивачем докази не містять інформації про підготовку та відправлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю та відповідно не містять розрахунків нарахування такої комісії за кожен факт підготовку та відправлення документів/повідомлень.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами правомірність нарахування пені/штрафу та комісії за підготовку та відправлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю, а також розмір таких нарахувань, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені/штрафу в розмірі 3 533,30 грн та комісії за підготовку та відправлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю в розмірі 5 300,00 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем нараховані 3% річних та індекс інфляції за період з 15.01.2022 року до 13.01.2025 року, тобто як до, так і після оголошення в Україні воєнного стану.
Оскільки, нарахування встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних після оголошення в Україні воєнного стану є неправомірним та сума заборгованості відповідача становила 12 601,00 грн (10 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 001,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом), то індекс інфляції та 3% річних підлягають перерахуванню, в межах заявлених позовних вимог, тобто з 15.01.2022 року до 24.02.2022 року, наступним чином:
Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період: IIc (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.02920800. Інфляційне збільшення: 12 601,00 x 1.02920800 12 601,00 = 368,05 грн.
3% річних розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.
З 15.01.2022 року до 24.02.2022 року період прострочення зобов`язання становить 41 день, що в сумі складає 42,46 грн (12 601,00 x 3% x 41 : 365 : 100).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 600,00 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 2 001,00 грн, індекс інфляції 368,05 грн; 3% річних 42,46 грн, а всього 13 011,51 грн.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Судом позов задоволено частково, а саме: 38,43% (13 011,51 грн х 100% : 33 859,70 грн).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог (38,43%) в розмірі 930,93 грн та 1 921,50 грн відповідно.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
10 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту;
2 001,00 заборгованість за відсотками за користування кредитом;
368,05 грн індекс інфляції;
42,46 грн 3% річних.
В іншій частині позовних в имог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 17 липня 2025 року.
Суддя О.В.Авраменко