Справа № 156/854/25
Провадження № 2/156/381/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про самовідвід судді)

16 липня 2025 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О. оглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

16 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16.07.2025 року, цивільну справу № 156/854/25 передано судді Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О.

16 липня 2025 року суддя (голова суду) Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О. подала письмову заяву про самовідвід з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, оскільки позивачем у даній справі є працівник Іваничівського районного суду Волинської області - ОСОБА_1 , яка перебуває на посаді «секретар суду Іваничівського районного суду Волинської області», яка входить до складу апарату Іваничівського районного суду Волинської області. А оскільки, відповідно до п.п. 3, 10 ч.1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», голова місцевого суду контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; здійснює інші повноваження, визначені законом. Вважає, що вказані обставини на її переконання, можуть викликати сумнів у стороннього спостерігача щодо безсторонності розгляду даної справи.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з необхідності уникнення напруження та недовіри у судовому провадженні, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, а також для попередження виникнення у сторін будь-яких сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді, що в подальшому може негативно вплинути на об`єктивність постановленого рішення у справі, вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду даної цивільної справи.

Частиною другою ст.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР(далі - Конвенція), зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартиненко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будьякий суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Отже, з метою виключення будь - яких підстав та мотивів в учасників судового провадження для сумніву у безсторонності, неупередженості чи об`єктивності з боку головуючого судді під час розгляду цивільної справи, заявляю самовідвід та вважаю, що заява про самовідвід судді Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.36, 39, 40 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Самовідвід судді Іваничівського районного суду Волинської області Федечко Марти Орестівни у розгляді цивільної справи № 156/854/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Матеріали цивільної справи № 156/854/25 (провадження № 2/156/381/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, передати до канцелярії Іваничівського районного суду Волинської області для визначення судді в порядку, передбаченому ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Федечко