ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Харків

справа № 641/6891/24

провадження № 22-ц/818/1440/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

Суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2024 року в складі судді Щепелевої Г.М., -

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем за адресою її місця реєстрації як внутрішньо - переміщеної особи: АДРЕСА_1 .

02 жовтня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

07 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 звернувся з заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом встановлення порядку (графіку) спілкування батька ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 шляхом відеоз?язку щодня з 18.00 по 20.00 год. та покладення на ОСОБА_1 обов`язку не перешкоджати спілкуванню з дитиною в зазначені дні та часи, а також забезпечити необхідні технічні умови для здійснення відеозв?язку.

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 в супереч рішення органу опіки та піклування яким місце проживання дитини було визначене з матір`ю, без згоди батька дитини, протиправно змініила місце проживання доньки та створює перешкоди у спілкуванні з дитиною за допомогою засобів зв`язку. Наразі мати з дитиною проживають в Україні, а батько дитини у Німеччині. Окреме проживання дитини від батька та поведінка ОСОБА_1 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини негативно впливає на стосунки батька з дитиною, оскільки може спричинити усталене відчужене ставлення дитини до батька, а також згасання емоційних стосунків, які наразі є дуже міцними. Вжиття заходів забезпечення позову відповідатиме законним інтересам як батьків, так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини. Крім цього, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей та спілкування. Оскільки за віком дитина не має власного засобу зв`язку, представник ОСОБА_2 просив суд зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити необхідні технічні умови для здійснення відеозв?язку та не створювати перешкоди у такому спілкуванні.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Данила Сергія Михайловича, про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом встановлення порядку (графіку) спілкування батька ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом систематичних побачень через відеозв?язок двічі на тиждень у вихідні дні, а саме: у суботу та неділю, з 17:00 по 18:00, у присутності матері ОСОБА_1 , та зобов?язати ОСОБА_1 , не перешкоджати спілкуванню батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зазначені дні та часи до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

У задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити та встановити порядок (графік) спілкування батька ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 шляхом відеоз?язку щодня з 18.00 по 20.00 год та шляхом фізичних зустрічей коли батько буде приїзджати до дитини.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та не врахував, що обмеження батька у спілкууванні з дитиною завдасть невідворотної шкоди як батьку так і дитині. ОСОБА_2 має рівні права з ОСОБА_3 у можливості брати участь у вихованні та спілкуанні з дитиною, запропонований ним спосіб забезпечення позову у вигляді спілкування з дитиною кожного дня та надання батьку фізичної можливості побачень з дитиною відповідає існтересам дитини та вимогам закону та не створює жодних обмежень та негативних наслідків для відповідачки за зустрічним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилається на те, що суд ухвалив рішення що відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону. Частово задовольнивши заяву відповідача за основним позовом, суд врахував вік дитини, її розпорядок дня та індівідуальні особливості. Дитина з своїм віком та розвитком потребує допомоги матері для встановлення звязку з батьком, під час спілкування з батьком. Позивачка забезпечити свою участь у запропонований відповідачем час не може виходячи з об`єктивнихз причин навчання онлайн у вечірні часи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржувана ухвала вказаним нормам цивільного процесуального права відповідає в повній мірі.

Частково задовольняючи клопотання про забезпечення позову судом першої інстанції взято до уваги малолітній вік дитини ОСОБА_3 (5 років), з огляду на який її щоденні побачення з батьком за відеозв`язком протягом двох годин з використанням технічних засобів можуть негативно вплинути на її психоемоційний стан, режим дня, стан здоров`я і є надмірними за тривалістю. Також суд зауважив, що самостійне використання малолітньою дитиною технічних засобів може становити для неї небезпеку, тому присутність за таких обставин дорослого члена сім`ї, в даному випадку матері, є обов`язковою.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду.

Згідно матеріалів справи предметом позовів обох батьків по справі є визнання місця проживання дитини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було здійснено актовий запис № 1677 від 24.06.2017, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 .

Сторонами визнається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/3705/24.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 191 від 28.07.2022 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час ОСОБА_2 проживає за межами України ФРН, м. Дюссельдорф.

Згідно із довідкою від 15.05.2024 № 2615- ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 15.05.2024 № 2615- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік як внутрішньо переміщену особу за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Між сторонами наявний спір про місце проживання їх малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час малолітня донька сторін проживає разом з матір?ю, за твердженням ОСОБА_2 мати чинить перешкоди йому, як батьку, у спілкуванні з донькою.

В обґрунтування заявлених вимог про забезпечення позову ОСОБА_2 посилався на те, що він не має іншої можливості окрім суду захистити свої права та права дитини на вільне спілкування. Зазначає, що відповідачка постійно свідомо чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Як вбачається з матеріалів справи поновлення права позивача у разі не вжиття заходів забезпечення позову буде або неможливо, або істотно ускладнено тим, що дитина втратить емоційний та психологічний зв`язок із батьком. При цьому, вважає обраний позивачем захід забезпечення позову є адекватним та ефективним.

У заявлених заходах забезпечення позову, просив встановити порядок (графік) спілкування батька ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 шляхом відеоз?язку щодня з 18.00 по 20.00 год. та зобов?язати ОСОБА_1 не перешкоджати спілкуванню з дитиною в зазначені дні та часи, а також забезпечити необхідні технічні умови для здійснення відеозв?язку.

Як встановлено судом, батьтко проживає за кордоном.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини, передбачено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 2 статті 10 Конвенції про права дитини визначає, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення праві законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня

2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Отже, батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що будь хто з батьків, який на час вирішення справи проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з дитиною, а інший з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їх спілкуванню та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що місце проживання батьків, стосунки що між ними склалися, вік, розпорядок її дня та індівідуальні особливості дитини дозволяють зробити вивсновок що запропонований батьком графік спілкування з дитиною є надмірним.

Судова колегія вважає, що застосовані судом засоби забезпечення позову про визначення місця проживання дитини є достатніми для збереження емоційного зв`язку батька з дитиною з урахуванням віку дитини та наявних у неї можливостей спілкуватися з батьком тільки з телефону матері.

Посилання апелянта на існування у нього можливості придбати для дитини телефон, що надасть можливість спілкуватись з донькою у запропонований ним час без участі матері може бути підставою для зміни вжитих судом заходів забезпечення позову, а не скасування оскарженої ухвали.

Крім цього, незалежно від застосованих судом засобів забезпечення батько не може бути обмежений у особистому спілкуванні з дитиною як фізично так і в будь який час за наявністю бажання дитини та забезпечення технічної можливості такого спілкування з нею по телефону.

Будь які дані про створення ОСОБА_1 перешкод у фізичних зустрічах з батьком матеріали справи не містять, тому відсутні підстави забезпечувати позов шляхом надання батьку такої можливості без визначення конкретного порядку та способу побачень.

Таким чином, оскільки вимоги про проживання дітей заявлені і матір`ю і батьком, з урахуванням не допущення порушення прав обох батьків на спілкування з донькою та враховуючи найкращі інтереси дитини, судова колегія вважає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 251, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повнеий текст постанови складено 10 липня 2025

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина