Номер провадження: 22-ц/813/60/25
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до кредитного договору, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Пучкової І.М. 10 грудня 2013 року у м. Одеса,-

встановила:

У січні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, який було уточнено (т. 1 а.с. 1-4, 155-157, 189-191, 216-218).

В обґрунтування позву ПАТ «Державний ощадний банк України» посилалося на те, що 20 лютого 2008 року між позивачем (на той час ВАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 2204-н, за яким позивач надав відповідачеві кредит в сумі 134150 Євро, що складало 998076,00 грн. по курсу Національного банку України станом на 20 лютого 2008 року, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом в перші чотири місяці з дня отримання кредиту; 15,0% річних починаючи з п`ятого місяця з дня отримання кредиту; 11,5% річних після одержання позичальником у встановленому законодавством України порядку державного акту на право власності на земельну ділянку, та передачі її в іпотеку, та комісійні винагороди. Кредит надається на 178 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11 квітня 2023 року.

Згідно п. п. 1.4., 1.8. кредитного договору № 2204-н від 20 лютого 2008 року, за користуванням кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому договорі. За надання банківських послуг з кредитування позичальник сплачує банку, зокрема, комісійну винагороду за супроводження кредиту. Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 80,00 грн. щомісячно до моменту повного погашення кредиту.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого цим договором забезпечується виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору за № 2204-н від 20 лютого 2008 року, а також будь-яких додаткових угод до нього. Для своєчасного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець заставив іпотекодержателю належну йому на праві приватної власності частку земельної ділянки, площею 0,1061 га, розташованої на території Таїровської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:1095.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором, 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки за № 1 до кредитного договору за № 2204-н від 20 лютого 2008 року, за яким поручитель зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Банк виконав свої зобов`язання щодо надання ОСОБА_2 кредитних коштів.

Однак, позичальник свої зобов`язання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав, внаслідок чого, станом на 24 травня 2013 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 220610,50 Євро та 5798,44 грн., яка складається із: заборгованості строкового основного боргу за кредитним договором 110245,02 Євро; простроченого основного боргу за кредитним договором 21702,53 Євро; прострочених відсотків за користування кредитом 63221,55 Євро; пені за прострочений основний борг за кредитом 6222,91 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України, станом на 24 травня 2013 року, складало 64104,55 грн.; пені за прострочені відсотки за користування кредитом 19218,49 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складало 197976,93 грн.; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 4400 грн.; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 1398,44 грн.

Заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 165526,89 Євро. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в сумі 1820 грн. В решті позову відмовлено (т. 1 а.с. 96-97).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачів судові витрати (т. 1 а.с. 104-106).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2012 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2011 року - залишено без змін (т 1 а.с. 125-126).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24 жовтня 2012 року касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» було задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 141-142).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором за № 2204-н від 20 лютого 2008 року у загальній сумі 220610,50 Євро та 5798,44 грн., яка складається з: заборгованості строкового основного боргу за кредитним договором 110245,02 Євро; простроченого основного боргу за кредитним договором 21702,53 Євро; прострочених відсотків за користування кредитом 63221,55 Євро; пені за прострочений основний борг за кредитом 6222,91 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складає 64104,55 грн.; пені за прострочені відсотки за користування кредитом 19218,49 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складає 197976,93 грн.; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 4400 грн.; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 1398,44 грн.

Внесено зміни до кредитного договору за № 2204-н від 20 лютого 2008 року:

- в п. 1.2 слова та цифри «на 178 (сто сімдесят вісім) місяців зі строком остаточного погашення кредиту не пізніше 11 квітня 2023 року» замінити на «Терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання заяви про уточнення позовних вимог»;

- в п. 1.6.1.2 слова та цифри «Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 11 квітня 2023 року» замінити на «Остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше дати подання заяви про уточнення позовних вимог».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» державне мито у розмірі 850 грн. та витрати, пов`язані на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у розмірі 60 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 810 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», державне мито у розмірі 850 грн. та витрати, пов`язані на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 60 грн.. Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 810 грн. 50 коп. (т. 1 а.с 231-236).

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його у апеляційному порядку. В скарзі представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заборгованість за кредитним договором стягнути з ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 1-7).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 договір поруки №1 до кредитного договору №2204-н від 20 лютого 2008 року не укладала, свій підпис у договорі не ставила та взагалі, про існування такого договору не знала, а із боржником ОСОБА_2 апелянт не знайома.

Крім того, суд першої інстанції, не повідомивши апелянта належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив її права на участь в судовому засіданні, наданні доказів та заперечень проти поданої позовної заяви.

Сторони про розгляд справи на 10 червня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3) ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.

Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).

Тлумачення ч. 1ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3) ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу;

- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судових повісток ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Так, судові повістки, що надсилались на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернулись до суду зі вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи

Вказане кореспондується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 591/3717/21.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , щодо якої відсутні відомості про належне її повідомлення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2008 року між позивачем (на той час ВАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 2204-н, за яким позивач надав відповідачеві кредит у сумі 134150 Євро, що складає 998076,00 грн. по курсу Національного банку України на 20 лютого 2008 року, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом в перші чотири місяці з дня отримання кредиту; 15,0 % річних починаючи з п`ятого місяця з дня отримання кредиту; 11,5 % річних після одержання позичальником у встановленому законодавством України порядку державного акту на право власності на земельну ділянку, та передачі її в іпотеку, та комісійні винагороди. Кредит надається на 178 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11 квітня 2023 року.

Згідно п. п. 1.4, 1.8 кредитного договору № 2204-н від 20 лютого 2008 року, за користуванням кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому договорі. За надання банківських послуг з кредитування позичальник сплачує банку, зокрема, комісійну винагороду за супроводження кредиту. Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 80,00 грн. щомісячно до моменту повного погашення кредиту.

Згідно п. п. 4.2.3, 4.2.4, 4.2.5 кредитного договору № 2204-н від 20 лютого 2008 року, банк має право, у разі порушення позичальником умов цього договору або договору застави, достроково стягнути кредит та суму нарахованих відсотків та інших платежів, що підлягають сплаті. При виникненні простроченої заборгованості за кредитом, відсотками чи комісійними винагородами банк вправі здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави, згідно з договором застави, або видати наказ про примусову оплату боргового зобов`язання, або скористатись своїм правом договірного списання, в тому числі, з рахунків в іншій валюті в сумі, еквівалентній сумі заборгованості за цим договором. Така сума визначається банком самостійно, виходячи з реальних умов купівлі - продажу валюти.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого цим договором забезпечується виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору за № 2204-н від 20 лютого 2008 року, а також будь-яких додаткових угод до нього. Для своєчасного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець заставив іпотекодержателю належну йому на праві приватної власності частку земельної ділянки, площею 0,1061 га, розташованої на території Таїровської селищної ради, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:003:1095.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором, 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки за № 1 до кредитного договору за № 2204-н від 20 лютого 2008 року, за яким поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачами, що Банк виконав свої зобов`язання щодо надання ОСОБА_2 кредитних коштів.

Однак, позичальник свої зобов`язання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав, внаслідок чого, станом на 24 травня 2013 року, у ОСОБА_2 виникла заборгованість у загальній сумі 220610,50 Євро та 5798 грн. 44 коп., яка складалась із: заборгованості строкового основного боргу за кредитним договором 110245,02 Євро; простроченого основного боргу за кредитним договором 21702,53 Євро; прострочених відсотків за користування кредитом 63221,55 Євро; пені за прострочений основний борг за кредитом 6222,91 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складало 64104 грн. 55 коп.; пені за прострочені відсотки за користування кредитом 19218,49 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складало 197976 грн. 93 коп.; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 4400 грн. 00 коп.; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 1398 грн. 44 коп.

Крім того, для надання правової оцінки доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що відповідач договір поруки №1 до кредитного договору №2204-н від 20 лютого 2008 року не укладала, свій підпис у договорі не ставила та взагалі, про існування такого договору не знала, а із боржником ОСОБА_2 апелянт не знайома, ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання:

Чи виконано підпис в договорі поруки за №1 до кредитного договору за №2204-н від 20 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 чи іншою особою?

З Висновку експерта №24-696 судово-почеркознавчої експертизи від 29 квітня 2024 року вбачається, що вирішити питання, чи виконано підпис в договорі поруки за №1 до кредитного договору за №2204-н від 20 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилося можливим.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно п. 1.3. «Положення про валютний контроль», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 49 від 08 лютого 2000 року, використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об`єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі, переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банк, крім перелічених у ч 1 цієї статті операцій, має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України», який видав кредит у іноземній валюті Євро, має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції, відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07.12.2000 року. та Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» за № 15-93 від 19.02.1993 року.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним стягнення суми заборгованості за кредитним договором в євро, а не в національній валюті України - гривні.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Відтак, враховуючи доведеність заявлених ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів доходить висновку про необхідність їх задоволення шляхом солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором за № 2204-н від 20 лютого 2008 року у загальній сумі 220610,50 Євро та 5798,44 грн.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що апелянт не укладала та не підписувала договір поруки №1 до кредитного договору №2204-н від 20 лютого 2008 року, оскільки, як вже вказувалось вище, Висновком експерта №24-696 судово-почеркознавчої експертизи від 29 квітня 2024 року не виявилося можливим вирішити питання, чи виконано підпис в договорі поруки за №1 до кредитного договору за №2204-н від 20 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 чи іншою особою, а інших доказів на підтвердження можливого факту непідписання відповідачем вказаного договору, матеріали справи не містять.

Щодо вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про внесення змін до кредитного договору, ОСОБА_1 в цій частині рішення не оскаржувала, відповідно в цій частині рішення в апеляційному порядку не переглядається.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 19 лютого 1997 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 24 січня 2008 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17, розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 в ФООУ «Ощадбанк», МФО 328845, код за ) заборгованість за кредитним договором за № 2204-н від 20 лютого 2008 року у загальній сумі 220610,50 Євро та 5798 гривень 44 копійки, яка складається з: заборгованості строкового основного боргу за кредитним договором 110245,02 Євро; простроченого основного боргу за кредитним договором 21702,53 Євро; прострочених відсотків за користування кредитом 63221,55 Євро; пені за прострочений основний борг за кредитом 6222,91 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складає 64104 гривні 55 копійок; пені за прострочені відсотки за користування кредитом 19218,49 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 24 травня 2013 року складає 197976 гривень 93 копійки; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 4400 гривень 00 копійок; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 1398 гривень 44 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 19 лютого 1997 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17, розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 в ФООУ «Ощадбанк», МФО 328845, код за ) державне мито у розмірі 850 гривень 00 копійок та витрати, пов`язані на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у розмірі 60 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 19 лютого 1997 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) у дохід держави судовий збір у сумі 810 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 24 січня 2008 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17, розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 в ФООУ «Ощадбанк», МФО 328845, код за ) державне мито у розмірі 850 гривень 00 копійок та витрати, пов`язані на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 60 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 24 січня 2008 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) у дохід держави судовий збір у сумі 810 гривень 50 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 липня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе