Провадження №2/760/2967/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омельяненко С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна » до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8839,31 грн.

Зазначає, що позивачем є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», проте до 7 серпня 2019 року дане товариство було Публічним акціонерним товариством, що підтверджується Протоколом Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» № 02/19 від 30 липня 2019 року та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 7 серпня 2019 року. Таким чином в тексті позовної заяви при описі обставин, які мали місце до 7 серпня 2019 року вказується найменування позивача - ПАТ «СК «Універсальна».

Позовні вимоги мотивує тим, що 07.09.2020, в м. Києві, на Кільцевій дорозі (з`їзд з Жулянського мосту) трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2107» ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки «Volkswagen Polo» ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2020, по справі №759/16886/20 відповідача було визнано винним в настанні ДТП.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований ТОВ "Медімплант" у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3014/264/002356 від 14.02.2020, транспортний засіб «Volkswagen Polo» ДНЗ НОМЕР_4.

Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі рахунку СТО, ремонтної калькуляції та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 80 137,04 грн. що підтверджується платіжним дорученням.

Зазначено, що позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 - була застрахована у ТДВ «Страхова Група "Оберіг", на підставі полісу № ЕР/200119010, страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику - відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту на користь позивача у розмірі 71 297,73 грн.

Різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 8 839,31 грн. = (80 137,04 (розмір завданої шкоди) - 71 297,73 грн. (сума відшкодування ТДВ «Страхова Група "Оберіг").

Претензією позивач письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати на його користь грошових коштів.

Просив позов задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2023 позовну заяву залишено без руху.

25.01.2024 надійшла заява з доказами оплати судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.04.2024 у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивачу судом було надіслано копію ухвали суду від 04.04.2024. Відповідачу судом було надіслано копію ухвали суду від 04.04.2024 та копію позовної заяви із додатками.

Копію ухвали суду та копію позовної заяви із додатками не було отримано відповідачем та конверт повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання ».

У встановлений строк відзив від відповідача не надійшов.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Указане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року в справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року в справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18), а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року в справі № 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року в справі № 826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 10 листопада 2021 року в справі № 756/2137/20 (провадження №61-3782св21) та інших.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 07.09.2020, в м. Києві, на Кільцевій дорозі (з`їзд з Жулянського мосту) трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2107» ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки «Volkswagen Polo» ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2020, по справі №759/16886/20 відповідача було визнано винним в настанні ДТП.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

Оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується постановою суду, доказуванню не підлягає.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований ТОВ "Медімплант" у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3014/264/002356 від 14.02.2020, транспортний засіб «Volkswagen Polo» ДНЗ НОМЕР_4.

Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, ремонтної калькуляції №ANGAL20934 від 11.09.2020 та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 80 137, 04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 206868 від 02.10.2020.

Таким чином позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 - була застрахована у ТДВ «Страхова Група "Оберіг", на підставі полісу № ЕР/200119010, страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику - відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту, на користь позивача у розмірі 71 297, 73 грн.

Різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 8 839,31 грн. = (80 137,04 (розмір завданої шкоди) - 71 297,73 грн. (сума відшкодування ТДВ «Страхова Група "Оберіг").

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до страховика ПАТ «Страхова компанія «Універсальна » перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховним судом України в узагальненнях було роз`яснено, що розгляд цивільних справ, які виникають із договорів страхування, вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, суди повинні з`ясовував дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Судом всебічно, повно та об`єктивно досліджено, додані до позовної заяви документи на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 80 137,04 грн. та отримав відшкодування від страховика ТДВ «Страхова Група "Оберіг" в розмірі 71 297,73 грн, а тому позивач правомірно пред`явив позов про відшкодування шкоди в розмірі 8 839,31 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи, що станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, заперечень проти суми страхового відшкодування відповідачем не висловлено, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 8 839,31 грн, як частина неоплаченої частини матеріальної шкоди.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 12, 76-78, 81, 82, 89, 141, 259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, 9, ) матеріальну шкоду в порядку суброгації у розмірі 8 839,31 грн. та судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова