П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Київ

Справа №752/7013/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/7317/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Мазур Ю.Ю. 25 грудня 2024 року в м. Київ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право користування жилим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що вона, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Однак її фактичним місцем проживання з січня 2007 року і по сьогодні є: АДРЕСА_1 . У квартирі АДРЕСА_3 позивач проживає разом зі своїм колишнім чоловіком - ОСОБА_2 . 26 грудня 2022 року позивач звернулась із заявою до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Управління надання адміністративних послуг Голосіївської РДА на одночасне зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Співробітником відділу було прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання на підставі ст. 87 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації/місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» особа не подала необхідні документи або відомості: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. Будинок АДРЕСА_4 проїзд закріплено за ПАТ «Укрзалізниця». Починаючи з 03 квітня 1998 року по 08 вересня 2014 року позивач працювала провідником пасажирських вагонів на залізниці до виходу на пенсію у зв`язку з інвалідністю, що підтверджується записами в трудовій книжці. 22 січня 2007 року вона звернулася із заявою до начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з проханням надати дозвіл проживати у кв. АДРЕСА_5 . Дане прохання задовольнили і воно було погоджене начальником ДТГО «Південно-Західна залізниця», що підтверджується заявою від 22 січня 2007 року з відміткою про дозвіл проживати за зазначеною вище адресою. Заява позивача від 22 січня 2007 року є єдиним документом, що наявний у її розпорядженні на підтвердження правомірності зайняття квартири АДРЕСА_3 . На підставі цього, у січні 2007 року вона вселилась у квартиру АДРЕСА_3 разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що вона вселилась до квартири АДРЕСА_3 зі згоди ДТГО «Південно-Західна залізниця», проте наразі відсутні документи (договорі найму, оренди тощо), які б могли підтверджувати її право користування квартирою, такі не оформлювались. Ордер на житлове приміщення позивачу також не видавався. За позивачем не зареєстровано прав власності на будь-яке нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 є її єдиним житлом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач набула право проживання та користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 , а тому, вимоги позивача щодо визнання за нею права користування та постійного місця проживання в квартирі є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодилось із зазначеними судовим рішенням ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд», представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, та ухвалене за неповного з`ясування обставин справи.

Зазначає, що позивач подаючи заяву з проханням надати дозвіл проживати у кв. АДРЕСА_5 не дочекавшись відповіді ДТГО «ПЗЗ» самовільно зайняла житло за адресою АДРЕСА_1 вже з лютого місяця 2007 року, що було залишено судом без уваги.

Представник також вказує на те, що позивач має ордер на проживання в житловому приміщенні за адресою своєї реєстрації, а саме АДРЕСА_2 . При цьому, позивач не звернулась до відповідача із проханням скасувати її право на проживання за місцем реєстрації та видати ордер (укласти договір найму) за адресою АДРЕСА_1 . Доказів іншого до суду надано не було, а судом не взято до уваги дані обставини.

Вимога позивача про укладання договору найму за адресою АДРЕСА_1 призводить до подвійного надання житла безпосередньо позивачу за адресою АДРЕСА_6 , що може бути порушенням прав на житло інших осіб, які могли б бути заселені в одну з вказаних квартир.

Представник зазначає, що позивачем не було надано доказів фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Також представник відповідача вказує на те, що надані позивачем квитанції не несуть ніякої доказової сили, оскільки вони частково були сформовані раніше ніж прохання позивача про надання права проживання, не містять персональних даних позивача і більше того - містять персональні дані інших осіб, не підтверджено і факт проведення ремонтних робіт саме за адресою АДРЕСА_1 . Водночас судом першої інстанції вказані недоліки не були взяті до уваги, що вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Також варто відзначити ту обставину, що позивач не надала доказів того, що вона не проживає в житлі за адресою АДРЕСА_2 , право на користування яким було їй надано попередньо.

Таким чином, твердження в оскаржуваному рішенні про проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 є такими, що суперечать об`єктивним обставинам справи, які встановлені доданими позивачем документами та є недоведеними обставинами, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Представник також зазначає, що суд першої інстанції вказав на те, що особа, яка вселилася у житло набуває право користування чужим майном, яке по своїй суті є особистим сервітутом, однак дане твердження є хибним, оскільки позивач самовільно із своїм чоловіком ОСОБА_2 заселилась до житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , жоден з них не отримав дозволу на таке заселення.

Викладене свідчить про те, що положення законодавства, які стосуються особистого сервітуту, не можуть бути застосовані в даній справі у зв`язку із відсутністю члена сім`ї позивача, який би мав право користування на житло за адресою АДРЕСА_1 .

Отже суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже всі надані позивачем документи жодним чином не підтверджували факту забезпечення збереження квартири, проведення ремонту, підтримку в належному стані та сплату рахунків за житлово-комунальні послуги, всупереч чому судом першої інстанції такі докази були покладені в основу оскаржуваного рішення, чим було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Від представника позивача надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких він вказує на те, що доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Лугова О.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник позивача - адвокат Скрибка І.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , згідно з даними її трудової книжки працювала в ДП «Укрвагонсервіс» з квітня 1998 року та була звільнена за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію 08 вересня 2014 року /а.с.17-19/. Згідно з пенсійним посвідченням ОСОБА_1 перебуває на пенсії по інвалідності, 2 гр. загальне захворювання /а.с.15/.

Згідно з відміткою у паспорті ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.12-14/.

22 січня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» Кривопішина О.М. із заявою, в якій просила надати дозвіл тимчасово проживати у кв. АДРЕСА_5 , посилаючись на тяжкі сімейні умови. На цій заяві містяться резолюції від 04 березня 2007 року: «БМЕС Вирішити», «Доповісти» /а.с.25/.

11 травня 2018 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , згідно з яким квартира складається з двох кімнат житловою площею 33,4 кв.м., загальна площа 50,6 кв.м. /а.с.26-30/.

З листа ПАТ «Укрзалізниця» від 18 серпня 2017 року вбачається, що будинок АДРЕСА_4 закріплюється за ПАТ «Укрзалізниця» з метою утримання та функціонування. Також зазначено про те, що згідно з приписом Печерської районної державної адміністрації від 11 вересня 1997 року № 15/93 на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10 жовтня 1988 року № 691 прописка та приватизації у вказаній будівлі припинені в зв`язку з вирішенням питання про відселення мешканців будинку. В листі вказано, що ОСОБА_1 має ордер на проживання і зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , у кв. АДРЕСА_3 проживає тимчасово, тому відсутні правові підстави для укладення договору найму на кв. АДРЕСА_5 /а.с.31-32/.

Матеріали справи містять копії рахунків на сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2007 року по січень 2008 року, в яких прізвище « ОСОБА_3 » написано від руки при цьому закреслено надруковане прізвище « ОСОБА_3 », за період з лютого 2008 року по березень 2017 року рахунки виписані на споживача ОСОБА_2 із позначкою «(без)», рахунки на ТОВ «Енергозбут» та абонентська книжка заповнені рукописом із зазначенням прізвища « ОСОБА_1 » /а.с.33-82,93/.

З розрахунку за комунальні послуги складеного ВСП «Київська дирекція» АТ «Укрзалізниця» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 в якості споживача зазначений ОСОБА_2 із позначкою «без рег», у період з січня 2015 року по травень 2023 року проводилось нарахування за надані комунальні послуги, проводилась їх сплата та має місце заборгованість в розмірі 6107,73 грн /а.с.130-132/.

Матеріали справи містять копії квитанція на придбання будівельних матеріалів в 2006-2007 роках та одну заяву на доставку товару за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 на дату «10.09» /а.с.83-92/.

Також в матеріалах справи наявні світлини певного житлового приміщення /а.с.94-108/.

26 грудня 2022 року позивач звернулась із заявою до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Управління надання адміністративних послуг Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації на одночасне зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.20-22/.

З листа Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 лютого 2023 року вбачається, що Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Управління надання адміністративних послуг було прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання, так як особа не подала необхідні документи або відомості про право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи /а.с.23-24/.

Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло.

Порядок забезпечення громадян жилими приміщеннями і надання їм жилих приміщень у користування регулюється Розділом ІІІ ЖК Української РСР та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).

Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до частини першої статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За статтею 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно з пунктом 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Пунктом 66 Правил передбачено, що в надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї, які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення.

Відповідно до пункту 72 Правил при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач має зареєстроване місце проживання в кв. АДРЕСА_2 . Також з матеріалів справи вбачається, що позивач отримала ордер на кв. АДРЕСА_4 , що також було визнано стороною позивача в судовому засіданні апеляційного суду. Дані про припинення права користування цією квартирою в матеріалах справи відсутні.

Предметом спору у цій справі є право користування квартирою АДРЕСА_5 , яку позивач, за її твердженням займає з 2007 року. Разом з тим ані ордеру про право на зайняття цієї квартири, а ні договору найму позивач не отримувала. Посилання позивача на згоду відповідача на зайняття нею цієї квартири, висловленої у вигляді резолюції на її заяві від 22 січня 2007 року не підтверджуються матеріалами справи, оскільки на цій заяві відсутня відповідна резолюція, наявна лише вказівка вирішити це питання, проте результат розгляду відсутній. А отже матеріали справи не містять даних про правові підстави вселення позивача у спірну квартиру.

Обставини сплати комунальних послуг за вказаною адресою самі по собі не дають підстав для висновку про виникнення у позивача права користування спірною квартирою, до того ж частина квитанцій видані не на ім`я позивача. Також не можуть бути прийняті до уваги суду посилання позивача на здійснення ремонтних робіт, оскільки наявні в матеріалах справи квитанції про придбання будівельних товарів не містять адреси де використовувались такі матеріали в частина з них придбана у 2006 році, тобто до дати визначеної позивачем як початок користування спірною квартирою.

Право користування житловим приміщенням - це право жити у такому приміщенні, користуватися комунальними послугами на законодавчих підставах. Проте в цій справі законних підстав для вселення позивача і подальшого користуванням житловим приміщенням не встановлено. А отже і відсутні підстави для визнання за позивачем права користування в судовому порядку.

Позивач не є такою, що набула прав на спірну квартиру на законних підставах, натомість в матеріалах справи наявні дані про забезпечення її іншим житлом і відсутні дані про припинення ним, а отже посилання суду першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин на втручання у право на повагу до житла є безпідставним.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Вказана правова позиція була наведена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача в переважній більшості знайшли своє підтвердження. Наведене вище не було враховано судом першої інстанції, чим допущено не повне з`ясування обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та неправильного вирішення справи по суті. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 08 липня 2025 року.