КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9691/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом в якому просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Донецьк, батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідачки аліменти на свою користь на утримання малолітньої ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн щомісяця починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що у липні 2012 року він познайомився з відповідачкою й від фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Після окупації АР Крим та початку спроб окупувати Донецьку область, їх погляди на життя виявилися різними, а тому їх стосунки остаточно були припинені. Він не міг залишатися на окупованій території, а відповідачка не виїжджала на територію, підконтрольну Україні.

Між ними було досягнуто згоди, що дочка буде проживати як з відповідачкою, так і з ним. Він повністю утримував не тільки потреби дитини, а й відповідачку, оскільки остання не працювала.

З часом ставлення відповідачки до дочки почало погіршуватися, вона неохоче займалася розвитком дитини, почала залишати її одну на ніч вдома без нагляду дорослих.

27 лютого 2020 року він зареєстрував шлюб зі ОСОБА_4 , яка у червні 2023 року поїхала до Тбілісі та призвела ОСОБА_3 до України.

З того часу вони проживають разом: він, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .

Відповідачка майже одразу після приїзду дочки до України втратила інтерес до дитини, рідше телефонувала та цікавилася її життям, згодом взагалі перестала телефонувати, і у будь який інший спосіб підтримувати стосунки з ОСОБА_5 .

Відповідачка самоусунулася від виховання доньки, піклування про неї та її утримання, якого вона дитині не надавала ніколи, оскільки все завжди оплачував він.

Він займається вихованням доньки, її фізичним та духовним розвитком, оплачує необхідне лікування, гуртки тощо, у догляді за донькою йому допомагає його дружина, їх доньки знайшли спільну мову і підтримку одна в одній. Йому невідомо де наразі знаходиться відповідачка.

Оскільки на даний час встановити місцезнаходження матері дитини не виявляється можливим, просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2024 року вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав роз`єднано у самостійні провадження.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачка майже одразу після того, як відправила дитину жити зі скаржником, а саме 20 липня 2023 року отримала паспорт громадянина російської федерації та свідомо обрала для себе проживання в країні агресора, а не в країні де проживає її дитина.

ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: все рідше телефонувала дитині, не цікавилася її життям, ніколи не утримувала доньку.

Звертає увагу на те, що вихованням дитини, її освітою, розвитком, здоров`ям займається виключно він, а на даний час встановити місцезнаходження матері дитини не виявляється можливим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Навальнєва Н.М. просили апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідачка та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися про розгляд справи судом повідомлялися у визначеному законом порядку.

Представницею служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Ніколаєнко Н.М. подано клопотання у якому вона підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просила розгляд справи здійснювати без її участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам закону відповідає в повній мірі.

Установлено, що під час перебування у цивільному шлюбі, без його реєстрації у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 (а.с. 18 т.1).

З відповіді Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_2 уродженка м. Донецьк, значиться за адресою: АДРЕСА_1 . Контактні телефони відсутні, нерухоме майно відсутнє. Перевірити ОСОБА_2 за місце мешкання не представляється, оскільки у зв`язку із збройною агресією російської федерації м. Донецьк є тимчасово окупованою територією. Також ОСОБА_2 перевірено за обліками морга м. Києва, по довідковій швидкій медичній допомозі, психоневрологічних лікарень у м. Києві. В ході перевірки остання за обліками не проходить, схожих з нею не виявлено (а.с. 21-22 т.1).

Відповідно до довідки Годилівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 01 травня 2024 року № 162 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 4-А класі даного закладу з 01 вересня 2023 року. Зарахована на підставі поданої заяви батька ОСОБА_1 . Батько, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню дочки. Дитина доглянута, охайна, завжди має при собі необхідне навчальне приладдя. ОСОБА_6 щодня приводить дівчинку до навчального закладу та забирає по закінченню уроків. Батько регулярно відвідує класні батьківські збори, спілкується з класним керівником про успіхи та поведінку ОСОБА_5 , приймає активну участь у шкільних заходах (благодійні ярмарки, екскурсії). Мати ОСОБА_2 успіхами дитини не цікавиться, з класним керівником не спілкується (а.с. 24 т.1).

З довідки КНП «Міська дитяча поліклініка» від 30 квітня 2024 року №49 убачається, що ОСОБА_3 , проживає за адресою АДРЕСА_2 та знаходиться під спостереженням в КНП «Міська дитяча поліклініка» з 31 липня 2023 року. На прийом до лікаря педіатра, в разі захворювання дитини, за медичною допомогою з неповнолітньою дитиною звертається батько ОСОБА_1 . Мати дитини під спостереження лікаря педіатра за медичною допомогою з неповнолітньою дитиною не зверталася (а.с. 27 т.1).

Листом «Студії повітряної гімнастики Катерини Брежнєвої » від 29 квітня 2024 року повідомлено, що ОСОБА_8 займалася у «Студії повітряної гімнастики Катерини Брежнєвої » в період з 30 серпня 2023 року по 18 грудня 2023 року. За час навчання у Студії , привозив на заняття та забирав дитину з занять батько - ОСОБА_1 , заняття у студії оплачувалися батьком дитини. ОСОБА_2 їй відома як матір ОСОБА_5 лише зі слів батька дитини. За час занять ОСОБА_5 у «Студії повітряної гімнастики Катерини Брежнєвої » ОСОБА_2 жодного разу не з`явилася до Студії , успіхами доньки у навчанні не цікавилася, послуги з навчання не оплачувала (а.с. 29 т.1).

Відповідно до довідки ТОВ «Центр відновлення зору «Візіум» від 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 супроводжував свою доньку ОСОБА_8 під час її візитів до медичного центру ТОВ ««Центр відновлення зору «Візіум», підписував за неї медичні виписки та здійснював оплату медичних послуг на загальну суму 4 220 грн.

Також листом Стоматологічної клініки «Шередега Клінік» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано, що з грудня 2023 року відвідувала лікаря ортодонта у супроводі одного з батьків - ОСОБА_1 та отримувала стоматологічна послуги, оплату яких здійснював батько дитини (а.с. 32 т.1).

Згідно листа від 03 травня 2024 року Тенісного клуба «Кактус» ОСОБА_8 , відвідує заняття у Тенісному клубі «Кактус» з 01 квітня 2024 року по теперішній час за заявою батька дитини, ОСОБА_1 . Заняття оплачуються батьком дитини, також батько забезпечує дитині наявність необхідного для навчання приладдя. За час навчання, мати дитини, ОСОБА_2 , до тенісного клубу не зверталася, заняття дитини не відвідувала та не оплачувала, успіхами доньки у навчанні грі в теніс не цікавилася. ОСОБА_8 на навчання у клуб супроводжує лише батько ОСОБА_1 (а.с. 36 т.1).

Відповідно до довідки ТОВ «Будінвест торг компані» від 16 травня 2023 року ОСОБА_1 працює у компанії з 01 серпня 2022 року. На даний момент займає посаду Директора. Дохід за період з 01 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року склав 27 921 грн 32 коп (а.с. 40 т.1).

Довідкою ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» від 16 травня 2024 року ОСОБА_1 працює у компанії з 22 травня 2015 року, на даний момент займає посаду директора. Дохід за період з 01 листопада 2023 року по 30 квітня 2024 року склав 110 800 грн (а.с. 41 т.1).

Також ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, дохід з 01 січня 2023 року по 31 липня 2023 року склав 5 673 304,5 грн (а.с. 42-45 т.1).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року у справі № 752/13146/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 29 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 123 т.1).

Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 15 жовтня 2024 року за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01 червня 2023 року по 07 листопада 2024 роу в Базі даних не виявлено (а.с. 142 т.1).

Відповідно до акту обтяження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 26 червня 2024 року умови для проживання та виховання дитини створені належним чином. На момент проведення обстеження умов проживання ОСОБА_8 була вдома. У квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , разом з батьком та донькою проживає дружина батька ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_12 . В квартирі сучасний ремонт, чисто та охайно, наявна побутова техніка та меблі. Створено належні умови для ведення домашнього господарства. Для малолітньої ОСОБА_8 виділено окрему кімнату, в якій є стіл для навчання, ліжко, шафа. Наявні дитячі речі (а.с. 159-160 т.1).

Відповідно до листа Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб Голосіївської районної в міста Києві державної адміністрації від 13 серпня 2024 року фізичний та психічний розвиток малолітньої дитини відповідає віковим нормам. Дитина розсудлива, в контакт із дорослими вступає легко, але обережно надає інформацію про себе. Відчуває себе комфортно у різноманітних соціальних групах, добре захищає свої кордони, має достатньо високу самооцінку, впевнена у своїх силах. Загалом дитина емоційно врівноважена, високий рівень саморегуляції та контролю, діяльність повністю цілеспрямована та активна. Рівень розвитку емоційного інтелекту відповідає віковим нормам. У дитини сформовані орієнтири, дитина високо цінує щирість, турботливість, відповідальність та любов до сім?ї. Усі базові та психологічні потреби дитини задоволені. Також дитина демонструє високий рівень автономності та асертивності, що вказує на адекватний та збалансований стиль сімейного виховання.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про батька, завжди говорить добре та спостерігається надійний тип прив`язаності. Стосунки із батьком засновані на повазі, турботі та любові. Про матір дитина пам`ятає, наразі надає перевагу проживанню з батьком. Батька і матір дитина не сприймає як подружжя або пару, роздільне проживання батьків сприймає спокійно, без негативної емоційної напруги. Наразі у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , емоційний зв`язок сильніше сформований із батьком ОСОБА_1 , ніж з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 161-165 т.1).

Голосіївською районною в міста Києві державною адміністрацією від 25 листопада 2024 року № 100-16436 надано висновок, у якому Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 153-158 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з найкращих інтересів дитини та того, що матеріали справи не містять доказів, які беззаперечно підтверджували б винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування нею своїми обов`язками.

З такими висновками погоджується й апеляційна інстанція, з наступних підстав.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько або мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18.

А також, згідно правової позиції Верховного суду, під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своєї дитини, в матеріалах справи також відсутні.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також, що створило загрозу життю дитини.

Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення.

Також судом встановлено, що органом опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, вірно не погодився із ним, зокрема з тим, що висновок є недостатньо ґрунтовним.

Колегія суддів вважає висновок органу опіки та піклування жодним чином не мотивований, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки є поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, оскільки обставини, викладені в позові є не доведеними.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Зі справи убачається, що останнє місцем перебуванням відповідачки значиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте перевірити дані факти щодо місцязнаходження ОСОБА_2 не представляється, оскільки у зв`язку із збройною агресією російської федерації м. Донецьк є тимчасово окупованою територією.

При цьому сам позивач вказує на те, що на даний час встановити місцезнаходження матері дитини не виявляється можливим.

Позбавлення батьківських прав без заслуховування особи є порушенням її прав. Згідно із законодавством, рішення про позбавлення батьківських прав може бути прийняте лише судом, який зобов`язаний забезпечити сторонам, зокрема батькам, можливість надати свої пояснення та докази.

Та обставина, що відповідачка тимчасово не бачиться з донькою, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

Враховуючи викладене, суд, на підставі оцінених доказів, дійшов висновку про те, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні. Позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Матеріали справи також не містять відомостей про застосування до ОСОБА_2 заходів попередження та впливу про необхідність змінити ставлення до дитини.

Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідачки відносно своєї дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дітей їх коріння, позбавлення батька спорідненості з дітьми, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Також, суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22, у ній зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При цьому матеріали справи не свідчать, що мати дитини не бажає брати участь у її вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідачки не встановлена, крім того це остаточно розірве зв`язок доньки з матір`ю, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях матері, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина, відмовити.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: