КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/9779/24 Головуючий у І інстанції - Муранова-Лесів І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Київські електромережі» про стягнення витрат на побутовий та звичайний огляд, стягнення моральної шкоди,-

установив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» про стягнення витрат на побутовий та звичайний огляд, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог, зазначав, що згідно із рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року відповідача було визнано винним у заподіянні шкоди, а за ним було визнано право на її відшкодування.

Відповідно до рішення Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року визнано за ним права на відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд. Відповідача було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на побутовий та звичайний догляд.

Вказував, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у справі №1005/10787/2012 його позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на побутовий та звичайний догляд за період з 01 березня 2003 року по 26 лютого 2013 року та моральну шкоду задоволені в повному обсязі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі №359/3755/16-ц за його позовом було стягнуто з відповідача витрати на побутовий та звичайний догляд та моральну шкоду, рішення суду набрало законної сили.

Згідно із рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2020 року у цивільній справі №359/4797/19-ц за його позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було стягнуто відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд за період часу 01 січня 2019 року по 01 січня 2020 року, судом було визнано відповідача правонаступником АТ «Київобленерго» у зобов`язанні по відшкодуванню шкоди, Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року вказане рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2020 року залишено без змін.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 05 березня 2024 року у цивільній справі №359/9400/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року, його позов до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» задоволено, стягнуто понесені у 2023 році витрати на побутовий та звичайний догляд у повному обсязі.

Зазначав, що з урахуванням встановлених судовими рішеннями, яку набрали законної сили обставин, а також вимог ст.1195 ЦК України відповідач має відшкодовувати йому витрати на побутовий та звичайний догляд, проте не робить це у добровільному прядку.

Зазначає, що за період з 01 січня 2024 року по 01 квітня 2024 року витрати на побутовий догляд, виходячи з 25% від встановленого розміру мінімальної заробітної плати (7100 грн.), за три місяці становлять 5324грн.; витрати на звичайний догляд за цей же період, виходячи з 50% від встановленого розміру мінімальної заробітної плати (7100 грн.), за три місяці становлять 10650грн.; за період з 01 квітня 2024 року по 01 січня 2025 року витрати на побутовий догляд, виходячи з 25% від встановленого розміру мінімальної заробітної плати (8000 грн.), за три місяці становлять 16000грн.; витрати на звичайний догляд за цей же період, виходячи з 50% від встановленого розміру мінімальної заробітної плати (8000 грн.), за три місяці становлять 36000 грн.

Зазначав, що це його сьоме звернення до суду за останні десять років, що відповідач знав про свої обов`язки здійснювати щомісячні платежі на відшкодування витрат пов`язаних з побутовим та звичайним доглядом, проте свої обов`язки не виконує, внаслідок чого він вимушений звертатися до суду за захистом свої порушених прав.

Зазначав, що своїми діями відповідач завдає йому душевних страждань, примушує жити в злиднях, в борг, вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

Перебування у постійній стресовій ситуації та нервовій напрузі завдає шкоди його здоров`ю, призводить до тяжких серцевих захворювань, виникнення інфаркту міокарда, цукрового діабету та іншим захворюванням. Ігнорування відповідачем цивільних прав позивача принижує його гідність, що позначається на його психологічному стані.

Звертав увагу, що, оскільки йому встановлена 2 група інвалідності з дитинства, він функціонально обмежений в можливості самообслуговування.

Заподіяну йому діями відповідача моральну шкоду з урахуванням вимог розумності та справедливості оцінює в сумі 50000 грн.

Просив суд, стягнути з ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» на свою користь витрати на побутовий та звичайний догляд у загальній сумі 69975 грн., а також заподіяну моральну шкоду у сумі 50000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на побутовий та звичайний догляд за період з 01 січня 2024 року по 01 січня 2025 року в сумі 69975 грн., а також заподіяну моральну шкоду в сумі 11805 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» судовий збір на користь держави в сумі 1211, 20 грн.

Крім того, до суду першої інстанції, у квітні 2025 року, надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, щодо стягнення з відповідача на свою користь судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідком розгляду даної цивільної справи у розмірі 25000 грн.

Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 07 травня 2025 року ухвалено додаткове рішення у зазначеній вище цивільній справі.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 частину понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5452,80 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що з аналізу приписів ст. 1202 ЦК України виснується, що за загальним правилом відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, здійснюється щомісячно, тобто кожного місяця.

Позивач звернувся із позовом до суду 10 вересня 2024 року, разом із тим в позові позивач просив суд стягнути витрати на побутовий та звичайний догляд у розмірі 69975 грн. за період, починаючи з 01 січня 2025 року по 01 січня 2025 року.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про задоволення позовних вимог по зобов`язанням із сплати витрат на побутовий та звичайний догляд за період жовтень-грудень 2024 року, строк виконання яких на день звернення до суду фактично не настав.

Вказує, що позивач не подав до суду жодного доказу на підтвердження того, що у зв`язку з його бездіяльністю, ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі», яка на думку позивача полягає в ухиленні від добровільного відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, йому спричинена моральна шкода та не обґрунтовано її розмір.

Наведене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Просило суд, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у позові, в іншій частині рішення залишити без змін.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що розгляд справи фактично завершено судом 26 березня 2025 року, а відповідач, будучи належним чином обізнаним про наявність заборгованості перед ним та пред`явлений позов до суду, в добровільному, позасудовому порядку не здійснив йому виплат на постійний звичайний догляд та побутове обслуговування за період з жовтня по грудень 2024 року включно.

Крім цього, є чинним зобов`язання для ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» щомісячно сплачувати йому необхідні платежі на побутовий та звичайний догляд, проте, відповідач встановлених зобов`язань, які були покладені рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001року не виконує.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Не погодившись із додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що ним було надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт понесення фактичних витрат на правову допомогу при розгляді даної справи в розмірі 25000 грн.

Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що розмір гонорару адвоката та відповідно його витрати на правову допомогу, які були неминучими та обов`язковими для нього, не можуть перевищувати встановлений мінімальний розмір заробітної плати (8000 грн.)

Проте, Законом не передбачено зменшення розміру гонорару адвоката до граничного розміру мінімальної заробітної плати, що встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Закон не передбачає застосування встановленого розміру мінімальної заробітної плати на 2025 рік, в якості фіксованого розміру гонорару адвоката.

Вказує, що позов задоволено частково на 68,16%, а тому з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 17040 грн. (25000 грн. х 68,16% : 100 = 17040 грн.).

Просив суд, змінити додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року та збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» на його користь до 17040 грн. В іншій частині додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується копіями долучених до матеріалів справи пенсійного посвідчення та Довідки до акту огляду МСЕК сер. МСЕ №012831 від 14 січня 1991 року.

Згідно із рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, ухваленого у цивільній справі №2-935/2001 рік за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом було зобов`язано Державну акціонерну енергопостачальну компанію відшкодовувати позивачу витрати на побутовий та звичайний догляд довічно.

У подальшому на підставі судових рішень, які набрали законної сили: рішення Київського апеляційного суду від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №1005/10787/2012 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про стягнення витрат та моральної шкоди; рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у цивільній справі №359/3775/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про стягнення витрат на побутовий та звичайний догляд, про стягнення моральної шкоди; рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року, у справі №359/4797/19 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», третя особа: АТ «К.Енерго», про стягнення витрат на побутовий та звичайний догляд, а також моральної шкоди; рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року у цивільній справі №359/9400/23 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування витрат на побутовий та постійний сторонній догляд, моральної шкоди, - з АЕК «Київенерго», а в подальшому з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережа» на користь ОСОБА_1 стягувалися витрати на побутовий та звичайний догляд.

Судовими рішеннями, ухваленими у вищевказаній цивільній справі №359/4797/19, які набрали законної сили, зокрема постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року встановлено, що незважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» не припинено, водночас відбулась передача зобов`язань, з приводу яких було ухвалено рішення та видано виконавчий лист, іншій новоствореній юридичній особі ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», саме вказана юридична особа має бути залучена в якості правонаступника у виконавчому провадженні.

Система розподілу електричної енергії була передана у володіння та управління ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», тому до вказаного Товариства перейшло зобов`язання з відшкодування ОСОБА_1 шкоди.

Розмір витрат на побутовий та звичайний догляд ОСОБА_1 було визначено в розмірах, визначених ч.4 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції закону, чинній на момент ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, яким було визнано за позивачем право на відшкодування таких витрат, та звернення ОСОБА_1 з відповідним позовом про відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд у листопаді 2012 року, відповідно до якої було визначено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) від: 1)розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); 2)половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; 3)чверті розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Аналізом чинного законодавства встановлено, що розмір таких витрат на сьогодні, а також у вказаний в позовній заяві період (січень-грудень 2024 року включно) визначається відповідно до пп.3.5 п.3 «Положення про фінансування витрат на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 25.02.2021 №8, а саме, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за: розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2024 році становив 7100 грн., з 1 квітня 2024 року - 8000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу суми витрат на побутовий та звичайний догляд мали розраховуватися у розмірі 50% і 25% від мінімальної заробітної плати, розмір належних позивачу до відшкодування витрат становить 69975 грн. відповідно до наведеного позивачем розрахунку, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на побутовий та звичайний догляд у визначеному чинним законодавством розмірі є обґрунтованими та повністю доведеними.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили, створює для позивача ситуацію, яка потребує від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, у тому числі в частині організації побутового та звичайного догляду за рахунок власних засобів і коштів, а також вживати додаткових зусиль для звернення до суду з метою стягнення цих витрат з відповідача, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи глибину, тривалість таких страждань, вимоги розумності і справедливості заподіяну позивачу моральну шкоду слід визначити в розмірі 11805 грн. (що відповідає п`яти розмірам прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та фактично становить близько 1000 грн. за кожний місяць ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань).

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до роз`яснення викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або у більшому розмірі

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа має право на відшкодування шкоди у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, здійснюється щомісячними платежами.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової плати від 18 березня 2019 року у справі №311/2467/16-ц (провадження №61-30575св18) зроблено висновок по застосуванню ч. 1 ст. 1195 ЦК України та вказано: «зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування».

Зазначена правова позиція Верховного Суду корелюється з правовою позицією Верховного Суду від 11 жовтня 2017 року, по справі №359/1517/16-ц, провадження №6-854цс 17.

Судом встановлено право ОСОБА_1 на відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд довічно, відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09липня 2001 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.(аналогічна норма містилася і в ст. 124 Конституції України, яка діяла на момент виникнення правовідносин постановлення рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов`язковості виконання судових рішень.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права затверджених Генеральною асамблеєю ООН від 16 грудня 1966 року , ст. 8 Загальної декларації з прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення основних прав людини, наданих їй конституційними та законодавчими актами.

Відповідно ст. 8 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на 2024 рік. Законом встановлено з 01 січня 2024року, місячний розмір мінімальної заробітної плати - 7100 грн., Законом встановлено з 01 квітня2024 року, місячний розмір мінімальної заробітної плати - 8000 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що за період часу з 01 січня 2024 року до 01 квітня 2024 року, ОСОБА_1 набув право на відшкодування витрат на побутове обслуговування виходячи з 25% від мінімальної заробітної плати, в розмірі 5325 грн. (1775 грн. х 3 місяці = 5325 грн.) та витрат на звичайний догляд виходячи з 50% від мінімальної заробітної плати в розмірі 10650 грн. (3550 грн. х 3 місяці = 10650 грн.). За період часу з 01 квітня 2024 року по 01 січня 2025 року ОСОБА_1 набув право на відшкодування витрат на побутове обслуговування виходячи з 25% від мінімальної заробітної плати в розмірі 16000 грн. (2000 грн. х 9 місяців = 18000 грн.) та витрат на звичайний догляд виходячи з 50% від мінімальної заробітної плати в розмірі 36000 грн. (4000 грн. х 9 місяців = 36000 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення позивача до суду з даним позовом, а саме 10 вересня 2024 року, частина вимог позивача по відшкодуванню витрат на побутовий та звичайний догляд, а саме: щодо періоду за жовтень - грудень 2024 року були передчасними, оскільки строк їх виплати не настав, колегія суддів оцінює критично, оскільки розгляд справи завершено в березні 2025 року, а ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», будучи належним чином обізнаним про наявні зобов`язання перед ОСОБА_1 та пред`явлений позов до суду, в добровільному, позасудовому порядку не здійснив виплат позивачу на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з 01 січня 2024 року по 01 січень 2025 року у розмірі 69975 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не подав до суду жодного доказу на підтвердження того, що у зв`язку з бездіяльністю ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі», яка на думку позивача полягає в ухиленні від добровільного відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, йому спричинена моральна шкода та не обґрунтовано її розмір, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Вимоги частин 2 та 3 ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» тривалий час ухиляється від виконання у добровільному порядку судового рішення, яке набрало законної сили, незважаючи на те, що судами встановлено, що саме ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі є правонаступником ПАТ «Київенерго» у спірних правовідносинах, та що до відповідача перейшов обов`язок по відшкодуванню шкоди, зокрема, щодо відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд довічно.

Таким чином, невиконання відповідачем своїх зобов`язань, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили, створює для позивача ситуацію, яка потребує від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, у тому числі в частині організації побутового та звичайного догляду за рахунок власних засобів і коштів, а також вживати додаткових зусиль для звернення до суду з метою стягнення цих витрат з відповідача.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що така поведінка відповідача завдає ОСОБА_1 , якому встановлено 2 групу інвалідності з дитинства, душевних переживань та спричиняє моральну шкоду.

Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для повного звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що на його думку, розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

Згідно практики ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При ньому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні, щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує па розумно очікуваних. передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власного практикою в аналогічних справах.

Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди необхідно враховувати глибину та тривалість страждань позивача, вимоги розумності і справедливості.

Отже, беручи до уваги характер моральних страждань, які переніс позивач, у зв`язку із систематичним невиконанням ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, враховуючи його турботи і хвилювання, небажання відповідача у врегулюванні питання мирним шляхом, необхідність звернення до суду, щодо захисту своїх прав, ставлення відповідача до виниклих правовідносин, а також виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 11805 грн., що є справедливим та співмірним перенесеним ОСОБА_1 моральним стражданням.

Інші доводи апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Щодо оскарження ОСОБА_1 додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 02 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду були подані такі докази: договір про надання правової допомоги від 01 серпня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 31 березня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2024 року; квитанція від 04 серпня 2024 року на суму 25000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та відшкодуванню судових витрат у розмірі 5452, 80 грн., оскільки, враховано конкретні обставини справи, незначну складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги в межах даної справи, витрачений ним час та принципи співмірності, розумності, реальності судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Київські електромережі» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба