Єдиний унікальний номер судової справи: 473/6551/24
Провадження № 22-ц/812/908/25 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв справа № 473/6551/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Ротар М.М. в приміщенні цього ж суду в м. Вознесенськ, зі складанням повного рішення 02 квітня 2025 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дружини,

установив:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Бурлаку С.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він із відповідачкою мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 вересня 2017 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за заявою ОСОБА_2 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2017 року з позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_2 , як дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, що не може обходитись без постійного стороннього догляду, в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджував, що син ОСОБА_4 за заявою відповідачки влаштований на навчання до КЗ «Вознесенська спеціальна школа» Миколаївської обласної ради, фінансування якого здійснюється з державного та місцевих бюджетів, де він перебуває цілодобово з понеділка по п`ятницю. Вказував, що відповідачка не здійснює догляд за дитиною постійно і цілодобово.

Крім того, позивач зазначав, що на сьогоднішній день в нього різко погіршився стан здоров`я після отримання ним при захисті Батьківщини тяжких та чисельних вогнепальних осколкових торакоабдомінальних поранень кінцівок тіла, внутрішніх органів тіла, ампутації нижньої лівої кінцівка та інших чисельних ушкоджень органів тіла, що потребує тривалого лікування та реабілітації.

Вказував, що він не в змозі сплачувати, окрім аліментів на утримання дитини, ще й аліменти на утримання відповідачки в розмірі 1/8 частини його доходів щомісячно.

Посилаючись на викладене, позивач просив припинити стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю - сином сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2017 року по справі №473/3314/17.

У відзиві на позов ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказувала, що хоча позивачем і доведено факт отримання поранення та перебування на лікуванні, однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували матеріальний стан позивача та його неспроможність у зв`язку з його погіршенням сплачувати аліменти на її утримання.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_3 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2017 року і до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягувалися на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2017 року по справі №473/3314/17.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд дослідивши наявні у справі докази, дійшов до висновку про те, що після ухвалення рішення суду від 03 листопада 2017 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 473/3314/17 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/8 частини його доходу, стан здоров`я позивача значно погіршився, в зв`язку з отримання ним важких травм, що на підставі ч.3 ст. 82 Сімейного кодексу України є підставою для припинення права відповідача на аліменти, оскільки платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, позивач - платник аліментів на утримання відповідача може бути звільнений від обов`язку її утримувати, що в даному випадку не порушує права дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого позивач сплачує аліменти на підставі судового наказу, що був виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 09 вересня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказувала, що позивач не довів підстави припинення права на її утримання, як колишньої дружини. Факт відсутності потреби в аліментах не доведено належними доказами, як і неспроможність відповідача сплачувати кошти на її утримання через зміну життєвих обставин. Жодних доказів того, що вона, як одержувач аліментів, перестала потребувати матеріальної допомоги чи платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу суду не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Бурлаку С.А., просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки-ВКК від 21 листопада 2011 року ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю та потребує догляду матері до повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Комунального закладу «Вознесенська спеціальна школа» Миколаївської обласної ради від 29 січня 2025 року ОСОБА_7 навчається в спеціальній школі за колекційною програмою для дітей з порушеннями інтелектуального розвитку помірного ступеня. Освітній процес здійснюється за шестиденним тижнем (з понеділка по суботу) та включає: уроки за розкладом з 8.30 год. до 14.30 год., корекційно-розвиткові заняття, виховні заходи з 15.00 год. до 19.00 год.

З інформації вказаного закладу від 05 листопада 2024 року № 621 слідує, що його фінансування здійснюється з державного та місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України, плата на утримання вихованців в спеціальних школах з батьків не справляється, всі діти навчаються безкоштовно, харчування та проживання здобувачів освіти, зокрема ОСОБА_5 , здійснюється за рахунок бюджету Миколаївської області.

29 вересня 2017 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за заявою ОСОБА_2 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2017 року і до повноліття дитини.

На підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2017 року по справі №473/3314/17 з позивача ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2017 року і до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При визначені розміру такої допомоги суд враховував в тому числі те, що ОСОБА_3 мав задовільний стан здоров`я, достатнє матеріальне становище.

Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 вказував, що через різке погіршення стану здоров`я після отримання ним тяжких та чисельних поранень, яке потребує тривалого лікування, протезування та реабілітації, він ненеспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання відповідачки.

З матеріалів справи убачається, що 08 вересня 2024 року під час виконання бойового завдання позивач отримав поранення: МВП ВОСП грудної клітки зліва проникаюче. Лівобічний гемопневмоторекс, ВОСП живота зліва не проникаюче. Вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої верхньої кінцівки. Множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення обох нижніх кінцівок. Відкритий вогнепальний перелом гомілкової кістки лівої гомілки (довідка військової частини НОМЕР_1 від 10 вересня 2024 року). Згідно класифікатора розподілу травм за ступенем важкості дані травми відносяться до важких (довідка військово-лікарської комісії від 30 січня 2025 року).

Внаслідок отриманих поранень позивач змушений постійно проходити лікування та реабілітацію після тяжких неодноразових поранень та ампутації нижньої лівої кінцівки, що підтверджується наданими медичними документами: довідкою медичної служби військової частини, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №12783 з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний центр», випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 144466 про знаходження на лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова, довідкою про обставини травми виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 10 вересня 2024 року та іншими медичними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вказані обставини вочевидь свідчать про втрату працездатності позивача, що унеможливлює сплату аліментів у попередньому розмірі на утримання дружини та безумовно впливають на його спроможність сплати аліментів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем доведено його неспроможність сплачувати аліменти на утримання відповідачки. Сама по собі відсутність даних про грошове забезпечення позивача, на думку колегії суддів, з огляду на важкість травм позивача, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі врахував вищезазначені положення закону, дав належну правову оцінку доказам і обґрунтовано вважав, що маються передбачені законом підстави для припинення сплати аліментів на утримання дружини за частиною третьою статті 82 СК України.

Крім того, колегія суддів вважає правильним зауваження суду першої інстанції, що в даному випадку не будуть порушені права дитини на утримання якого позивач сплачує аліменти на підставі судового наказу, що був виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 09 вересня 2017 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 15 липня 2025 року.