Справа № 755/905/25
Провадження № 2/522/3858/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили права проживання та користування житловими приміщеннями та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили права проживання та користування житловими приміщеннями та зняття з реєстрації, у якій позивач просить визнати ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 23 квітня 2025 року.

23 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача, у якому заявник просив здійснити розгляд справи за відсутності, закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду.

У підготовче засідання, призначене на 23 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 19 травня 2025 року.

19 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Кузя Григорія Васильовича про розгляд справи без участі.

У судове засідання, призначене на 19 травня 2025 року учасники справи не з`явилися. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового розгляду, засідання по справі відкладено на 23 червня 2025 року.

23 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Гузя Григорія Васильовича про розгляд справи без участі, у якому заявник зокрема, просив виключити зі складу учасників справи ГУ ДМС України в Одеській області.

У судове засідання, призначене на 23 червня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 23 червня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача Гузя Григорія Васильовича про виключення зі складу ГУ ДМС в Одеській області відмовлено.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

До матеріалів справи долучено копію особового рахунку №18 від 08 лютого 2005 року, з якого вбачається, що на підставі розпорядження Центральної райадміністрації м. Одеси №100 від 05 лютого 2022 року ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок на займану ним площу, що складається з 2-х кімнат, площею 21,13 кв.м., а саме, квартиру АДРЕСА_2 з правом укладання договору оренди (а.с.3).

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.05.2024 року №П7-104824-ю/о вбачається, що за зазначеною адресою також зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 17.06.1992 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 09.03.2006 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 10.11.1995 року (а.с.6).

Задля реалізації свого права на укладання договору оренди, ОСОБА_1 звернувся до ПРА ОМР із заявою щодо укладання договору найму житла у будинку державного і громадського житлового фонду, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте, листом від 27.05.2024 року №Т-1102, йому було відмовлено у укладанні договору у зв`язку із неподанням документів, які підтверджують особу інших осіб, що зареєстровані за зазначеною адресою (а.с.4).

Відповідно до акту про непроживання за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що складений 06 березня 2025 року комісією у складі мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

- ОСОБА_6 ;

- ОСОБА_7 ;

- ОСОБА_8 ,

який скріплений печаткою Виробничої дільниці №7 КП «ЖКС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ», ОСОБА_4 ніколи не проживала за місцем реєстрації, ОСОБА_3 не проживав за місцем реєстрації з 1998 року по теперішній час, ОСОБА_2 з 1996 року по теперішній час не проживав за місцем реєстрації (а.с.8).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно зі статтею 65ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 9 ЖК Україниніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089 св 19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України).

Надані позивачем докази підтверджують факт того, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 у строк, що перевищує шість місяців.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що існують обставини, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутніми особами понад шість місяців надано не було.

Тому, оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації у строк, що перевищує шість місяців, а реєстрація таких осіб за зазначеною адресою перешкоджає позивачеві реалізувати своє право на укладання договору оренди житла, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_2 .

У позовній заяві позивач також просить зняти відповідачів з місця реєстрації.

Проте, згідно Постанови КМУ «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:

1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5;

2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується);

3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи;

4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Тобто, чинним законодавством чітко передбачено підстави, за умови існування яких здійснюється зняття осіб із місця реєстрації.

Як вбачається, однією з таких підстав є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом.

Тобто, разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України).

Постанова КЦС ВС від 17.02.2021 у справі № 753/12116/16-ц містить висновки про те, що при визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Таким чином, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності ще й вирішувати вимогу про зняття з реєстрації.

Оскільки, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у вирішенні вимоги про зняття з реєстрації відсутня необхідність, а тому, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили права проживання та користування житловими приміщеннями та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_2

В частині позовних вимог про зняття ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити.

Роз`яснити позивачам, що рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла після звернення із заявою до органів, що здійснюють таку реєстрацію.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14 липня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.