печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2025 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання недійсним акту про залиття, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - відповідач, КП ««Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва») про визнання недійсним акту про залиття.

Позов обґрунтований тим, що позивачем просить суд визнати недійсним з моменту прийняття акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), який складений у місті Києві 12.12.2023 року фахівцями Житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло», оскільки останній складено з порушенням вимог закону та порушує права позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В своєму позові позивач та його представник посилаються на норми ст. 216 ЦК України, якою визначено правові наслідки недійсності правочину та зазначають, що Верховним Судом сформульований усталений підхід до розуміння правової природи рішень органу юридичної особи як актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання цивільних відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, а тому Верховний Суд чітко визначив, що належним способом судового захисту, у разі якщо особа вважає свої права порушеними рішенням органів юридичної особи, є звернення до суду з позовом про визнання недійсним такого рішення

Разом з цим, будь-яких посилань на відповідні рішення Верховного Суду в позові не зазначено.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що посилання позивача та його представника на вказані ними норми цивільного законодавства є хибними, оскільки акт від 12.12.2023 року складений фахівцями Житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло» про залиття квартири не є правочином, а тому не може бути визнаний недійсним.

Наявність чи відсутність вини у залитті квартири та факт залиття квартири встановлюється у судовому засіданні при вирішенні спору про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання недійсним акту про залиття - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 12.06.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко