"10" липня 2025 р. Справа № 363/1239/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10 липня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за опалення, за період з березня 2020 року по січень 2025 року, у розмірі 39 321,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Так, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Вишгородтепломережа» ВМР відповідно до Статуту здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії та надання відповідних комунальних послуг споживачам. Починаючи з листопада 2021 року, згідно вимог чинного законодавства України, зокрема вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за №2189-VІІІ від 09.11.2017 року, між сторонами склалися договірні відносини на основі публічного договору приєднання, який набрав чинності через 30 днів, з моменту його розміщення на офіційному сайті органу місцевого самоврядування 03.11.2021 року. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за АДРЕСА_1 належить відповідачам по справі. 10.01.2025 року відповідачам направлявся лист за №111/08, щодо сплати боргу, або у разі неможливості укласти договір реструктуризації боргу. На час звернення до суду заборгованість відповідачів складає 39 321,80 грн. Враховуючи зазначене, неналежне виконання відповідачами своїх грошових зобов`язань порушує право позивача на своєчасне одержання плати за надані послуги. Протягом періоду надання послуги з постачання теплової енергії, заяв та скарг від відповідачів про неякісне опалення до підприємства не надходило. Таким чином, між сторонами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надавав відповідні послуги, а відповідачі ними користувалися. Враховуючи викладене вище, з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, захисту порушених прав позивача на оплату наданих послуг та у відповідності до ст. 4 ЦПК України підприємство змушене звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.03.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У призначене судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, крім того повідомлялись через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачів.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

10.07.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав:

Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно Статуту КП «Вишгородтепломережа» ВМР підприємство є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків ВР КП «Вишгородтепломережа»

Відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири за АДРЕСА_1 , за якою позивач надає послуги з опалення теплової енергії.

У відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за №2189-VIII від 09.11.2017 року - між позивачем та відповідачами склалися договірні відносини на основі публічного договору приєднання, який набрав чинності через 30 днів з моменту його розміщення (03.10.2021 року) на офіційному сайті органу місцевого самоврядування, тобто з 03.11.2021 року. А відтак відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради в квартирі АДРЕСА_1 .

Як вбачається з актів обстеження теплового вузла обліку по будинку позивач, своєчасно та в повному обсязі надавав відповідачам послуги з опалення, які останні в повному обсязі не оплачували, внаслідок чого, згідно розрахунку, станом на січень 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 39 321,80 грн.

Вказані обставини підтверджуються сукупністю досліджених в суді доказів, зокрема копіями:

- актів обстеження теплового вузла обліку по будинку АДРЕСА_2 , у період з березня 2020 року по січень 2025 року;

- постанови Національної комісії, що здійснює, державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифу на теплову енергії для потреб населення Вишгородському РКП «Вишгородтепломережа»» за №1032 від 09.06.2016 року;

- постанови Національної комісії, що здійснює, державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює, державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №1101 від 09.06.2016 року;

- рішення Вишгородської районної ради Київської області «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення, на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів Вишгородському районному комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» за №502-33-VІІ від 29.11.2018 року;

- рішення Вишгородської районної ради Київської області «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення з урахуванням відшкодування втрат, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів на теплову енергію, встановлення та їх оприлюднення Вишгородському районному комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» за №649-39-VІІ від 20.08.2019 року;

- рішення Вишгородської районної ради Київської області «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення, на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів Вишгородському районному комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» за №698-41-VІІ від 12.12.2019 року;

- рішення Вишгородської районної ради Київської області «Про встановлення тарифу на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення з урахуванням коригування, шляхом вилучення зі структури тарифу втрат, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів на теплову енергію, встановлення та їх оприлюднення Вишгородському районному комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» за №777-43-VІІ від 20.02.2020 року;

- рішення Вишгородської міської ради Київської області «Про встановлення тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» за №448 від 13.10.2021 року;

- рішення Вишгородської міської ради Київської області «Про встановлення КП «Вишгородтепломережа» ВМР тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення» за №535 від 29.11.2021 року;

- рішення Вишгородської міської ради Київської області «Про встановлення КП «Вишгородтепломережа» ВМР тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення» за №259 від 26.10.2022 року.

Жодних заперечень, щодо позовних вимог в будь-якій формі від відповідачів на адресу суду не надходило. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюватися Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 (зі змінами та доповненнями) та Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року за №359 (далі по тексту - Методика, що діяла у відповідний період), якою був встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції від 24.06.2004 року (на час виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, зазначає, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, вказує на те, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди).

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, вказує, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, зазначає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, передбачені права та обов`язки споживача. Зокрема споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому зобов`язаний - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, вказує, що постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» права та основні обов`язки споживача теплової енергії. Зокрема, споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил, та зобов`язаний додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Стаття 509 ЦК України зазначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України вказує на те, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зі змісту ст. 612 ЦК України слідує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідачі зобов`язані оплатити надані позивачем послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо їх оплати. Свої зобов`язання, щодо надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії позивач виконує в повному обсязі, при цьому з будь-якими скаргами щодо неналежного надання позивачем зазначених послуг, відповідачі не звертались, але, у порушення норм закону, свої зобов`язання перед позивачем не виконують, а саме - не розраховуються за надані послуги з опалення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за оплату, наданих послуг за опалення, за період з березня 2020 року по січень 2025 року у розмірі 39 321,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн.

Так, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі по 1 514 грн. (3 028 грн. : 2).

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 610, 611, 625, 626, 629 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76- 89, 141, 258, 259, 263-265, 274, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, за період з березня 2020 року по січень 2025 року, у розмірі 39 321 (тридцять дев`ять тисяч триста двадцять одну) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн., з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач:

- Комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради, , IBAN: НОМЕР_1 в АТ «Державний Ощадний Банк України», адреса: 07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3-В.

Відповідачі:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєсстрації: АДРЕСА_3 .

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна