Справа № 209/5542/24
Провадження № 2-др/209/14/25
"15" липня 2025 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд міста Кам`янського в складі:
головуючого судді Лобарчук О.О.,
за участі секретаря Золотих Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Переверзева Івана Вікторовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Переверзев Іван Вікторович, до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 03 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Переверзев Іван Вікторович, до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволені частково.
Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.
Визнано незаконним та скасувати наказ Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» № E.17.U.0.0/4-6999332 від 08.04.2024 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 28 березня 2024 та 29 березня 2024) без поважних причин.
Зобов`язано Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звільнити ОСОБА_1 на підставі поданої 22.08.2022 року заяви про звільнення за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з дотриманням усіх гарантій згідно законодавства.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
08 липня 2025 року представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Переверзева І. В. звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення стосовно витрат на правничу допомогу.
судових засіданнях, збір доказів тощо. Позивачкою та адвокатським об`єднанням 07.07.2025 підписано акт надання правових послуг (детальний опис робіт), за змістом якого АО «Дніпролекс» надало наступні послуги: ознайомлення з документами (заяви, листування з АТ КБ «ПриватБанк», накази, пояснення тощо), визначення обсягу доказів, їх копіювання та посвідчення копій; складання та подання до Дніпровського районного суду міста Кам`янського позовної заяви про скасування наказу про звільнення, зобов`язання звільнити на підставі поданої заяви, стягнення середнього заробітку; ознайомлення з відзивом АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву по справі №209/5542/24, додатками до відзиву; перевірка релевантності наведеної відповідачем судової практики; складання та подання до Дніпровського районного суду міста Кам`янського додаткових письмових пояснень від 25.09.2024 року по справі №209/5542/24; ознайомлення з додатковими поясненнями АТ КБ «Приватбанк» від 05.11.2024 року; складання та подання до Дніпровського районного суду міста Кам`янського додаткових письмових пояснень від 27.11.2024 року; складання клопотання від 28.08.2024р. про долучення до справи електронних документів; участь в судових засіданнях Дніпровського районного суду міста Кам`янського 28.08.2024 року, 02.10.2024 року, 07.11.2024 року, 27.11.2024 року, 25.02.2024 року, 26.03.2025 року, 28.04.2025 року, 27.05.2025 року, 03.07.2025 року. Частина гонорару в розмірі 30 000 грн. була сплачена позивачем відповідно до п.4.2.1. Договору згідно з рахунком №207243-1 від 03.07.2025 року. Інша частина гонорару у розмірі 30 000 грн підлягає оплаті після набрання законної сили судовим рішенням, як передбачено п. 4.2.2 договору. Ця частина гонорару, обумовлена сторонами до сплати в твердому розмірі і є відкладальною умовою. У межах розгляду справи про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивач має право на відшкодування витрат на правничу допомогу. Суд при цьому зобов`язаний оцінити, зокрема, об`єктивну складність справи, що впливає на розумність і необхідність витрат. Зазначена справа є юридично, фактично та процесуально складною, що підтверджується такими обставинами: Фактична складність: справа потребувала ретельного доведення обставин подання заяви про звільнення за власним бажанням, та дослідження обставин, що спростовують прогул. Правова складність: порушення стосувалися норм трудового законодавства, включаючи порядок звільнення, гарантії працівника та обов`язки роботодавця, що вимагало глибокого аналізу КЗпП та судової практики. Доказова складність: в справі значна частина доказів була надана роботодавцем, частину необхідно було витребовувати та аналізувати з метою доведення надання заяви та спростування прогулу. Процесуальна складність: супровід справи вимагав підготовки низки процесуальних документів, зокрема: позовної заяви, додаткових пояснень, кількох клопотань, участь у судових засіданнях і представництво інтересів позивача. Значущість справи для позивача: незаконне звільнення, тим більше із формулюванням «за прогул», має серйозні наслідки для трудової репутації особи, її подальших шансів на працевлаштування та реалізації права на працю. У таких обставинах ефективний правовий захист набуває виняткової важливості.
10 липня 2025 року представник АТ КБ «Приватбанк» Мужевська Є.Л. подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з АТ КБ ПриватБанк, виходячи із засад співмірності та розумності.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Неявка сторін не перешкоджає розгляду питання про винесення додаткового рішення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, присутність сторін не є обов`язковою.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/ 16-ц.
Також Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Більш того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначила про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).
Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст.1 вказаного Закону представництво- вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Приписами п. 6 ч. 1ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до вимог ст. 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Також слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137,141 ЦПК України та враховуючи заперечення позивача, суд вважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, підготовче провадження закрито та призначена справа до судового розгляду по суті за відсутності сторін та їх представників, по справі відбулось три судових засідання, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 40 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
Керуючись ст. ст. 141, 247, 263, 270 ЦПК України, суд
Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Переверзева Івана Вікторовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Переверзев Іван Вікторович, до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- задовольнити частково.
У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Лобарчук О.О.