ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/375/24

Провадження № 22-ц/820/1524/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №669/375/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року, в складі судді Бараболі Н.С., за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 150000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 липня 2021 року на перегоні Суховоля-Білогородка на 57 км ПК 10 дизель потяг №6222 ДР1А № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_2 . Внаслідок наїзду позивачу було ампутовано ноги та згідно з висновком МСЕК від 01.10.2021 року встановлено безстроково першу групу інвалідності.

Внаслідок наїзду позивач зазнав надзвичайного стресу та страху за своє життя, а також сильного фізичного болю пов`язаного з ампутацією ніг. Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, його сталий життєвий уклад порушений і він змушений пристосовуватися до нового життя. Позивач потребує постійного стороннього догляду, він не може повноцінно реалізовувати себе в побуті та самостійно забезпечувати свою діяльність в тій мірі, в якій міг до ДТП. Крім того, на момент травмування позивачу було лише 32 роки та він міг розраховувати на тривале і активне життя, а після ДТП йому довелося змінити звичний спосіб життя. Втрата ніг суттєво вплинула на його психічний стан, він переживає постійний дискомфорт, біль та втрату функціональності, що призводить до значного зниження якості життя та психологічного стресу. Розмір відшкодування завданої моральної шкоди позивач оцінює у 150000 грн, що є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 150000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем поїзду є АТ «Українська залізниця», то воно зобов`язане відшкодовувати шкоду, завдану позивачу. При цьому, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано тривалість лікування, що супроводжувалося ампутацією обох ніг, реабілітацією, що завдавало йому глибокі моральні страждання, на тривалий час істотно змінило його спосіб життя, у тому числі і на майбутнє, оскільки за ним постійно потрібно здійснювати догляд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в порушення статтей 83, 81 ЦПК України при відсутності клопотання сторін, з власної ініціативи постановив ухвалу про витребування доказів; а саме у позивача висновку судово медичної експертизи, у відповідача: інформацію відносно перебування на балансі дизель потягу №6222 ДР1А №292, інформацію щодо перебування машиніста дизель потягу ОСОБА_4 у трудових відносинах з відповідачем АТ «Українська залізниця» та копії акту службового розслідування за фактом здійснення наїзду дизель потягом №6222 ДР1А №292 на перегоні Суховоля-Білогородка 57 ПК10 на ОСОБА_2 .

Судом не перевірено достовірність запису в Акті службового розслідування та листі Генерального директора КНП «Білогірська багатопрофільна лікарня» про те, що позивач був доставлений у лікарню у важкому стані.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту спричинення тілесних ушкоджень позивачу внаслідок наїзду дизель потягом та наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2025 року апеляційну скаргу відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2025 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокат Мартинюк О.О.вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених у ній.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Таргоній В.М.про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до акта службового розслідування аварії від 29.07.2021 року 25 липня 2021 року дизель-поїзд №6222 ДР1А-292 приписки РПЧ-10 Чернігів сполученням Ланівці-Шепетівка рухався по перегону Суховоля-Білогородка на 58 км ПК1, коли в кривій ділянці колії на 57 км ПК10 локомотивна бригада ТЧ-6 Шепетівка у складі машиніста ОСОБА_3 і помічника машиніста ОСОБА_5 помітила людину, що лежала в середині колії. Машиніст, подаючи сигнали великої гучності, застосував екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари при швидкості згідно з даними розшифрування швидкостемірної стрічки 30 км/год. Наїзду на людину попередити не вдалося. Дизель-поїзд зупинився на 57 км ПК9+96м о 04 год 35 хв. Машиніст доповів по радіозв`язку про наїзд на людину ДСП Суховоля Особській А.Л. та повідомив про необхідність виклику невідкладної допомоги і працівників поліції. При огляді місця зіткнення помічником машиніста було виявлено чоловіка з ознаками життя під першим вагоном дизель-поїзда. До приїзду бригади невідкладної допомоги та працівників поліції помічник машиніста знаходився біля потерпілого і надавав йому першу медичну допомогу. Автомобілем невідкладної медичної допомоги потерпілого було доставлено у Білогірську багатопрофільну лікарню.

Розслідуванням встановлено, що для попередження наїзду на людину машиніст дизель-поїзду №6222 ОСОБА_3 подавав сигнали великої гучності, застосував екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари. Наїзд попередити не вдалося. При прибутті в ДЕПО було встановлено, що дизель-поїзд ДР1А №292 знаходиться в технічно справному стані. Комісія із службового розслідування аварії, що сталася 25.07.2021 року на 57 км ПК10 перегону Суховоля-Білогородка встановила, що причиною травмування позивача є порушення ним п.2.5 і 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», вини працівників АТ «Українська залізниця» в даному випадку не має.

Також, із акту службового розслідування вбачається, що Генеральний директор КНП «Білогірська багатопрофільна лікарня» О. Лівінчук листом від 28.07.2021 року повідомила, що потерпілий ОСОБА_2 був доставлений у лікарню у важкому стані. При аварії він отримав такі ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму грудної клітки з множинними переломами ребер праворуч, що ускладнилися правобічним пневмотораксом, відкриті переломи кісток обох гомілок з розплющенням м?яких тканин, множинні забої м`яких тканин обох стегон, лоскутна рана правої тім`яно-скроневої ділянки, травматичний шок. Стан хворого стабільний, середньої важкості, ампутовані обидві нижні кінцівки на рівні нижньої третини обох стегон, проводиться терапія пневмотораксу правої легені.

Відповідно до інформації АТ «Укрзалізниця» №РПЧ-10 Чернігів-03/ станом на 25.07.2021 року дизель-поїзд серії ДР1А №292 перебував на балансі виробничого підрозділу моторвагонне депо Чернігів регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

ОСОБА_3 працює у «Галузева служба локомотивного господарства Локомотивне депо Шепетівка» АТ «Укрзалізниця» з 30.10.2008 на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 3 розряду, з 19.09.2014 переведений на посаду помічника машиніста дизель-поїзда, машиніста тепловоза та з 22.05.2018 року на посаді машиніста тепловоза, машиніста дизель-поїзда, що підтверджується копіями наказів виробничого підрозділу Локомотивне депо Шепетівка №199/ос від 30.10.2008 року, №287/ос від 19.09.2014 року та № 144/ос від 22.05.2018 року.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501 від 25 липня 2021 року, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження старшого слідчого ВРЗЗС СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області В. Жили від 29.09.2021.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на таке.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Судом встановлено, що дизель потяг ДР1А №292 перебуває у власності АТ «Українська залізниця», а машиніст цього потягу ОСОБА_3 , який керував ним при наїзді на позивача, виконував свої трудові обов`язки та перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».

Отже, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду незалежно від наявності його вини.

Факт спричинення тілесних ушкоджень позивачу підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи, а саме матеріалами кримінального провадження по факту наїзду потягу на ОСОБА_2 , матеріалами службового розслідування по даному факту.

Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його відповідальності у зв?язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частинами 3 4 статті 23 частиною 4 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19.

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через отримані тілесні ушкодження, внаслідок яких позивач став інвалідом першої групи та врахував тривалість лікування та реабілітацію внаслідок ампутації обох ніг, що змінило спосіб життя позивача. Крім того, колегія суддів враховує, що сам факт ампутації ніг є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача.

Відсутність вини машиніста потяга та закриття у зв?язку з цим кримінального провадження не звільняє відповідача від обов?язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, оскільки відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки наступає й за випадкове її завдання (вини).

Колегія суддів вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, оскільки судом у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу посилання представника позивача на порушення норм процесуального права.

Так, ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2025 року витребувано докази, а саме у позивача висновку судово медичної експертизи, у відповідача: інформацію відносно перебування на балансі дизель потягу №6222 ДР1А №292, інформацію щодо перебування машиніста дизель потягу ОСОБА_4 у трудових відносинах з відповідачем АТ «Українська залізниця» та копії акту службового розслідування за фактом здійснення наїзду дизель потягом № НОМЕР_2 ДР1А №292 на перегоні Суховоля-Білогородка 57 ПК10 на ОСОБА_2 . У зазначеній ухвалі судом було роз`яснено порядок її оскарження. Однак, апеляційна скарга на ухвалу суду подана не була і відповідачем було надано документи, які витребовувалися судом. Крім того, вказані докази були витребувані судом для повного та об?єктивного розгляду справи на підтвердження обставин, які не заперечувалися відповідачем.

Правильно встановивши обставини у справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять посилання на докази, які б свідчили по їх помилковість. Рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 липня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко