Провадження № 2/357/4778/25
У Х В А Л А

15 липня 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранов А.Ю., перевіривши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до держави російська федерація про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Рашкову Валентину Володимирівну, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з держави російська федерація на його користь: 1) матеріальну шкоду, завдану внаслідок ушкодження транспортного засобу Volksvagen LT46, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 442 837,80 грн; 2) моральну шкоду збройною агресією, у розмірі 500 000 грн; 3) судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 32 Віденської конвенції 1961 року передачено, що пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Закон України «Про міжнародне приватне право» також встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Так, статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України

З`ясування цього питання має істотне значення для вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

При цьому вчиняти такі процесуальні дії повинен не позивач, а саме суд.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 13 травня 2020 року у справі 711/17/19 (провадження № 61-10776св19); від 03 червня 2020 року у справі №357/13182/18 (провадження № 61-12202св19); від 03 червня 2020 року у справі 711/14/19 (провадження 61-12536св19); від 09 вересня 2020 року у справі №321/211/20 (провадження №61-8142св20); від 04 листопада 2020 року у справі №280/1380/19 (провадження № 61-13348св20), яка згідно вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України має застосовуватися до спірних правовідносин.

Слід зазначити, що діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.

Російська федерація припинила бути членом Ради Європи у контексті процедури, розпочатої відповідно до статті 8 Статуту Ради Європи. Відповідна Резолюція Ради Європи CM/Res (2022) 2 про припинення членства рф у Раді Європи, прийнята Комітетом Міністрів 16 березня 2022 року. Комітет Міністрів Ради Європи констатував, що агресія рф проти України є серйозним порушенням рф своїх зобов`язань за статтею 3 Статуту Ради Європи.

Отже, подальше застосування алгоритму з отримання згоди рф на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється.

Постановою КЦС ВС від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, Верховний Суд дійшов висновку про те, що починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією.

У справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Визначаючи, чи поширюється на рф судовий імунітет у справі, суддя враховує, те, що предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі, громадянину України, внаслідок збройної агресії рф проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту).

Крім того підлягає врахуванню те, що юрисдикція судів України поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Тобто, у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й рф, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

Зважаючи на викладене, з урахуванням права позивача на справедливий суд, суддя вважає за можливе відкрити провадження у справі за відсутності згоди дипломатичного представництва російської федерації.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що подана позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області та з урахуванням ст. 19, 274 ЦПК України має бути розглянута в порядку загального позовного провадження.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Також слід роз`яснити право подати (надіслати) до суду клопотання (заяву) з проханням розглянути справу без участі учасника справи.

При визначенні дати судового засідання враховується кількість перебуваючих у провадженні судді справ, що зумовлено фактичною кількістю працюючих суддів.

Керуючись ст. 13, 19, 187, 260, 274, 277, 279, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрити провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання 02 вересня 2025 року о 09:40 год. у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Волонтерська, буд. 7, зал № 4.

Проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Розмістити оголошення про виклик відповідача на відповідному сайті суду «Судова влада України».

Відповідно до ст. 178 ЦПК України встановити відповідачу строк для подачі відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Встановити позивачу строк для подачі відповіді на відзив, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання копії відзиву та доданих до нього документів. Встановити відповідачу строк для подачі заперечень на відповідь на відзив, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання відповіді на відзив та доданих до неї документів.

До заяви по суті справи, яка подана до суду, додаються документи, що підтверджують її надіслання (надання) і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, яка розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov.ua/sud1003/.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя А. Ю. Цуранов