ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/119/20

Головуючий у першій інстанції Даньков О. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/191/25, № 22-ц/4823/192/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Сосницька селищна рада Корюківського району

Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області у складі судді Данькова О.М. від 16 жовтня 2024 року, місце ухвалення рішення - с-ще Сосниця, та на додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області у складі судді Данькова О.М. від 30 жовтня 2024 року, місце ухвалення додаткового рішення - с-ще Сосниця, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, третя особа: Сосницька селищна рада Корюківського району Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому, уточнивши позовні вимоги, згідно заяви від 19.05.2020 року, остаточно просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:013:0488, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10090 га, шляхом: знесення за власні кошти господарських будівель, збудованих із порушенням меж земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 , що перешкоджають йому повною мірою користуватись своєю земельною ділянкою; та шляхом заборони вчиняти перешкоди у доступі ОСОБА_1 до шахти та лічильника, які розташовані на межі суміжних земельних ділянок;

- встановити суміжну межу земельних ділянок шляхом перенесення існуючої межі суміжного землекористування між земельною ділянкою, кадастровий номер :01:013:0488, що розташована по АДРЕСА_1 ; що перебуває у власності ОСОБА_1 , та земельною ділянкою, кадастровий номер :01:013:0048, яка розташована по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що він є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка має такі характеристики: земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1090 га, в межах згідно з планом, з них 0,0510 га - під забудову, 0,0580 га - рілля, кадастровий номер :01:013:0488. Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу від 01.10.2012 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Сосницького районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І. за реєстраційним номером 2358. По сусідству із позивачем у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_2 , який є власником сусідньої земельної ділянки, площею 0,0777 га, кадастровий номер :01:013:0048. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За доводами позивача, навесні 2019 року між ним та відповідачем виник спір, який полягав у недодержанні правил добросусідства з боку відповідача, а саме, після того, як 31.05.2019 року за заявою позивача за адресою: АДРЕСА_1 уповноваженими особами підрядної організації Комунальне підприємство Сосницьке комунально-житлове управління було здійснено монтаж та пломбування лічильника водопостачання в шахті, яка розташована на межі земельних ділянок позивача та відповідача. Після встановлення лічильника відповідач почав заперечувати позивачу у вільному доступі до шахти, в якій розташований лічильник водопостачання позивача, при тому, що шахта розташована на межі розташування їхніх земельних ділянок, тобто на території, що перебуває у їх спільному користуванні. В подальшому, як вказував позивач, у зв`язку з тим, що спір між власниками сусідніх земельних ділянок не був вирішений та виникали додаткові питання щодо меж цих земельних ділянок та права користування ними, з`ясувалось, що на земельній ділянці відповідача побудовано два сараї, без відповідних дозволів та погоджень із державними органами, що порушує вимоги державних будівельних норм Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92, затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року №44.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 16.10.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовлено.

Додатковим рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року заяву представника відповідача - ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу, задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в розмірі 5 000 грн. В решті заявлених вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Сосницького районного суду Чернігівської області по справі №745/119/20 від 16.10.2024 року скасувати в повному обсязі; додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області по справі №745/119/20 від 30.10.2024 року скасувати в повному обсязі; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в повному обсязі: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:013:0488, що на праві власності належить ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; площею 0,10090 га, шляхом знесення за власні кошти двох сараїв, збудованих із порушенням меж земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 , що перешкоджають йому повною мірою користуватись своєю земельною ділянкою, та шляхом заборони вчиняти перешкоди у доступі ОСОБА_1 до шахти та лічильника, які розташовані на межі суміжних земельних ділянок, а також стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та суму судового збору. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.10.2024 року є необґрунтованим та ухваленим судом із порушенням норм процесуального і матеріального права. Доводи апеляційної скарги вказують, що у рішенні суду першої інстанції від 16.10.2024 року взагалі не зазначено мотивів, з яких виходив суд при ухваленні рішення. Вказано застосовану норму закону без аргументації, чому саме така норма підлягала застосуванню; судом викладені обставини справи без надання їм правової оцінки у розрізі правовідносин сторін; відсутні логічно пов`язані міркування суду, з яких випливає висновок, зроблений судом та покладений ним у обґрунтування рішенні; не зазначено, чому судом прийнято/відхилено доводи та докази сторін. Апелянт стверджує, що 04.06.2019 року, з метою усунення порушення своїх прав та законних інтересів, він звернувся до голови Сосницької селищної ради із заявою щодо вирішення питання щодо відновлення меж земельних ділянок між земельною ділянкою, яка належить йому та земельною ділянкою, яка належить відповідачу, що підтверджується листом від 04.06.2019 року за вх. №04-18/354. На місце виїхала Постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, архітектури, будівництва та розвитку підприємництва, яка встановила порушення з боку відповідача. 14.06.2019 року комісія з питань регулювання земельних відносин, архітектури, будівництва винесла відповідний висновок, в якому зазначено, що: Відповідно до обмірів, проведених земельною комісією, межові знаки на спірній ділянці, визначені сторонами, не відповідають даним кадастрового плану земельної ділянки, а саме: межі земельної ділянки ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , повинні знаходити на територію ОСОБА_2 . В цьому разі лічильник водопостачання та шахта знаходяться на межі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Таким чином заперечення ОСОБА_2 щодо доступу до лічильника і шахти комісія вважає необґрунтованим. За доводами апелянта, після цього відповідач і надалі чинить йому перешкоди, та ухиляється від здійснення будь-яких дій, спрямованих на дотримання законодавства, а також відновлення прав та інтересів позивача. Апелянт зазначає, що 06.11.2019 року його представником було надіслано адвокатський запит голові Сосницької селищної ради в Чернігівській області, в якому ставилось питання щодо підтвердження факту звернення ОСОБА_1 до Сосницької селищної ради та факту встановленого порушення, яке полягає у недодержанні відповідачем правил добросусідства. 10.12.2019 року у відповідь на вказаний запит надійшов лист за підписом голови комісії, яка здійснювала огляд земельних ділянок позивача та відповідача, і який підтвердив факт того, що межі земельної ділянки позивача повинні заходити на територію відповідача. В цьому разі лічильник водопостачання та шахта знаходяться на межі позивача та відповідача. При цьому, фактично лічильник та шахта, у зв`язку із особливостями розміщенням паркана, який розмежовує суміжні земельні ділянки позивача та відповідача, знаходяться на території відповідача, і він вчиняє перешкоди позивачу у доступі до лічильника та шахти, замикаючи прохід у цьому паркані зі свого боку. Внаслідок таких дій позивач не має можливості переглянути показники лічильника на воду та сплатити кошти, згідно з ними. Разом з тим, юридично, згідно із технічною документацією земельної ділянки позивача, шахта знаходиться на межі суміжних земельних ділянок сторін по справі, і тому відповідач не має права вчиняти перешкоди позивачу у доступі як до шахти, так і до лічильника позивача, який у ній розміщений, сторони мають однакове право на користування шахтою. Апелянт стверджує, що відповідно до ухвали суду, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Чернігівське відділення) було проведено судову будівельно-технічну експертизу та земельно-технічну експертизу у справі №745/119/20. Згідно висновку експертів від 27.05.2024 року №2673/2674/23-24, встановлено, що господарські будівлі відповідача не відповідають будівельним нормам п.6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019, а також порушують технічні норми щодо використання будівель та споруд, що відносяться до домоволодіння позивача, і тому апелянт вважає, що вони підлягають знесенню. Доводи апеляційної скарги зазначають, що підлягає стягненню на користь позивача із відповідача грошова сума в розмірі 10 000 грн., в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, оскільки своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач фактично не може користуватись у повній мірі своєю земельною ділянкою, не може планувати будь-які зміни, допоки не буде встановлено межі цих земельних ділянок, та відбудеться знесення незаконно побудованих відповідачем сараїв. За доводами апелянта, він у віці 70 років зазнає постійного стресу, нервує, що суттєво та негативно відображається на стані його здоров`я.

В доводах поданої апеляційної скарги стосовно додаткового рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції у додатковому рішенні по справі не надано оцінки поданим стороною позивача запереченням проти стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу. При цьому, представником відповідача не було подано разом із відзивом попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні. Апелянт вказує, що стороною відповідача не було подано клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Апелянт стверджує, що із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу сторона позивача ознайомилися в Електронному суді, і при цьому, ні відповідачем, ні представником відповідача дана заява не була відправлена позивачу по справі або його представнику, і тому суд першої інстанції мав повернути її заявнику без розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Полуніна К.А. підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Загалець О.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16.10.2024 року та додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року, залишити без змін, як обґрунтовані.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи - Сосницької селищної ради Корюківського району Чернігівської області, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.44, 45, 46, том 5), не з`явилися.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1090 га, кадастровий номер :01:013:0488, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.10.2012 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Сосницького районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І. в реєстрі за №2358 (а.с.18-19, том 1).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0777 га, кадастровий номер :01:013:0048, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; що підтверджується копією Державного акту серії ЯБ №938507 (а.с.48, том 2).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку, ОСОБА_2 є власником жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , (а.с.55, том 2).

Із висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.12.2022 року №17713/31319-31345 вбачається, що розташування будівель і споруд на земельній ділянці з кадастровим номером :01:013:0048, що розташована по АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_2 , частково не відповідає вимогам будівельних норм і правил, докладніше зазначено в табл. 3 дослідницької частини цього висновку. Фактичне розташування господарських будівель на земельній ділянці з кадастровим номером :01:013:0048, що розташована по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_2 , відносно меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем з кадастровим номером :01:013:0488, що розташована по АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_1 , відповідає технічній документації із землеустрою та землекористування. На земельній ділянці з кадастровим номером :01:013:0048, що розташована по АДРЕСА_1 , та перебуває у власності гр. ОСОБА_2 самовільні господарські споруди відсутні. Фактична площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача, а саме, земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0048, що розташована по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності гр. ОСОБА_2 , не відповідає даним правовстановлюючих документів та технічної документації, докладніше дивись дослідження. Фактична площа земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0048, яка розташована по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності гр. ОСОБА_2 , становить 0,7742 га (а.с.36-68, том 3).

Із висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 27.05.2024 року №2673/2674/23-24 вбачається, що фактичне розташування будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , не відповідає правовстановлюючим документам, а саме, даним обмінного файлу формату XML, кадастровий номер :01:013:0048, невідповідність полягає в зміщенні контурів будівель та споруд на північний захід, що наведено в додатку 2 до висновку.

Фактична сумарні площа та фактичні сумарні лінійні розміри по кожній межі земельних ділянок, не відповідають фактичним межам та площам, невідповідність наведена в додатках 2 та 3, до висновку.

Співставивши координати обмінного файлу кадастрової інформації формату XML, кадастровий номер :01:013:0488 з координатами обмінного файлу кадастрової інформації формату XML кадастровий номер :01:013:0048 виявлено накладання земельної ділянки відповідача, площею 0,0003 га (3 кв.м) зі сторони вулиці Покровська шириною 0,34 м (34 см), про що наведено в додатку 4 до висновку.

Співставивши фактичні межі відповідача з межами згідно з обмінним файлом кадастрової інформації формату XML кадастровий номер :01:013:0488 робіт за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, самозахоплень відповідачем або накладань на земельну ділянку позивача не виявлено.

Господарські будівлі по АДРЕСА_2 , будівля гаражу літ. В розташована від межі земельної ділянки позивача на 0,6 м, будівля сараю літ. Г розташована від межі позивача на 0,65 м, їх розміщення не відповідає будівельним нормам п.6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 Планування і забудова територій (див. Додаток 5).

Згідно плану фактичних меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , будівлі та споруди, що відносяться до домоволодіння відповідача, порушують технічні норми щодо використання будівель та споруд, що відносяться до домоволодіння позивача, їх розміщення не відповідає будівельним нормам п.6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 Планування і забудова територій (див. Додаток 5).

Фактичне розташування будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , не відповідає правовстановлюючим документам, а саме, даним обмінного файлу формату XML, кадастровий номер :01:013:0048, невідповідність полягає в зміщенні контурів будівель та споруд на північний захід, що наведено в додатку 2 до висновку.

Господарські будівлі та споруди відповідача повністю розташовані в межах земельної ділянки, кадастровий номер :01:013:0048, та не накладаються на земельну ділянку позивача.

За результатами інструментального обстеження, досліджуваних земельних ділянок та камеральної обробки результатів топографо-геодезичних робіт за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitajs/Delta XT Version 5.0 Professional, на фактичних межах та межах згідно з правовстановлюючими документами, не знаходиться жодних будівель чи споруд відповідача (а.с.61-77, том 4).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.10.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами тих обставин, що відповідачем були порушені його права і законні інтереси, а саме, створені перешкоди щодо користування повною мірою належною йому земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 . За даних обставин, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.10.2024 року вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в повному обсязі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.10.2024 року містить в собі необґрунтований та ухвалений судом із порушенням норм процесуального і матеріального права висновок відносно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, у зв`язку із їх недоведеністю, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.10.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що 04.06.2019 року, з метою усунення порушення своїх прав та законних інтересів, він звернувся до голови Сосницької селищної ради із заявою щодо вирішення питання щодо відновлення меж земельних ділянок між земельною ділянкою, яка належить йому та земельною ділянкою, яка належить відповідачу, що підтверджується листом від 04.06.2019 року за вх. №04-18/354. На місце виїхала Постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, архітектури, будівництва та розвитку підприємництва, яка встановила порушення з боку відповідача. 14.06.2019 року комісія з питань регулювання земельних відносин, архітектури, будівництва винесла відповідний висновок, в якому зазначено, що: Відповідно до обмірів, проведених земельною комісією, межові знаки на спірній ділянці, визначені сторонами, не відповідають даним кадастрового плану земельної ділянки, а саме: межі земельної ділянки ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , повинні знаходити на територію ОСОБА_2 . В цьому разі лічильник водопостачання та шахта знаходяться на межі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Таким чином заперечення ОСОБА_2 щодо доступу до лічильника і шахти комісія вважає необґрунтованим. За доводами апелянта, після цього відповідач і надалі чинить йому перешкоди, та ухиляється від здійснення будь-яких дій, спрямованих на дотримання законодавства, а також відновлення прав та інтересів позивача. Апелянт зазначає, що 06.11.2019 року його представником було надіслано адвокатський запит голові Сосницької селищної ради в Чернігівській області, в якому ставилось питання щодо підтвердження факту звернення ОСОБА_1 до Сосницької селищної ради та факту встановленого порушення, яке полягає у недодержанні відповідачем правил добросусідства. 10.12.2019 року у відповідь на вказаний запит надійшов лист за підписом голови комісії, яка здійснювала огляд земельних ділянок позивача та відповідача, і який підтвердив факт того, що межі земельної ділянки позивача повинні заходити на територію відповідача. В цьому разі лічильник водопостачання та шахта знаходяться на межі позивача та відповідача. При цьому, фактично лічильник та шахта, у зв`язку із особливостями розміщенням паркана, який розмежовує суміжні земельні ділянки позивача та відповідача, знаходяться на території відповідача, і він вчиняє перешкоди позивачу у доступі до лічильника та шахти, замикаючи прохід у цьому паркані зі свого боку. Внаслідок таких дій позивач не має можливості переглянути показники лічильника на воду та сплатити кошти, згідно з ними. Разом з тим, юридично, згідно із технічною документацією земельної ділянки позивача, шахта знаходиться на межі суміжних земельних ділянок сторін по справі, і тому відповідач не має права вчиняти перешкоди позивачу у доступі як до шахти, так і до лічильника позивача, який у ній розміщений, сторони мають однакове право на користування шахтою.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.10.2024 року, виходячи із наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями: 76, 77, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Дульський проти України зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи, і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, у справі було призначено та відповідно, проведено дві судові експертизи.

При цьому, ні висновком експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.12.2022 року №17713/31319-31345 у даній цивільній справі, ні висновком експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №745/119/20 від 27.05.2024 року №2673/2674/23-24 не встановлено, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у доступі ОСОБА_1 до шахти та належного йому лічильника. За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині, є недоведеними.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що відповідно до ухвали суду, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Чернігівське відділення) було проведено судову будівельно-технічну експертизу та земельно-технічну експертизу у справі №745/119/20. Згідно висновку експертів від 27.05.2024 року №2673/2674/23-24, встановлено, що господарські будівлі відповідача не відповідають будівельним нормам п.6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019, а також порушують технічні норми щодо використання будівель та споруд, що відносяться до домоволодіння позивача, і тому апелянт вважає, що вони підлягають знесенню.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язано із позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, провадження №61-550св22, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі №582/18/21, провадження №61-20968сво21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі №910/10784/16, провадження №12-30гс21).

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (див. пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №905/2260/17).

Приватно-правовими нормами визначено обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, провадження №61-12101св23, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19, провадження №61-11625сво22).

Як вбачається із висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 27.05.2024 року №2673/2674/23-24, господарські будівлі по АДРЕСА_2 , будівля гаражу літ. В розташована від межі земельної ділянки позивача на 0,6 м, будівля сараю літ. Г розташована від межі позивача на 0,65 м, їх розміщення не відповідає будівельним нормам п.6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 Планування і забудова територій (див. Додаток 5). Господарські будівлі та споруди відповідача повністю розташовані в межах земельної ділянки, кадастровий номер :01:013:0048, та не накладаються на земельну ділянку позивача. За результатами інструментального обстеження, досліджуваних земельних ділянок та камеральної обробки результатів топографо-геодезичних робіт за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitajs/Delta XT Version 5.0 Professional, на фактичних межах та межах згідно з правовстановлюючими документами, не знаходиться жодних будівель чи споруд відповідача (а.с.61-77, том 4).

Оскільки судовою експертизою встановлено, що на фактичних межах та межах згідно із правовстановлюючими документами не знаходиться жодних будівель чи споруд відповідача, спосіб, у який позивач просить усунути порушення його права, а саме, шляхом зобов`язання відповідача знести за власні кошти належні йому господарські будівлі, не призведе до відновлення порушеного право позивача, тобто, даний спосіб захисту є неналежним, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позову в цій частині.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, і доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції, то відповідно, є обґрунтованою відмова суду першої інстанції і у задоволенні вимог заявленого позову, в частині стягнення на користь позивача із відповідача відшкодування моральної шкоди, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в частині оскарження рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16.10.2024 року, підлягає залишенню без задоволення, а рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16.10.2024 року, підлягає залишенню без змін.

В доводах поданої апеляційної скарги стосовно додаткового рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції у додатковому рішенні по справі не надано оцінки поданим стороною позивача запереченням проти стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу. При цьому, представником відповідача не було подано разом із відзивом попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні. Апелянт вказує, що стороною відповідача не було подано клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Апелянт стверджує, що із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу сторона позивача ознайомилися в Електронному суді, і при цьому, ні відповідачем, ні представником відповідача дана заява не була відправлена позивачу по справі або його представнику, і тому суд першої інстанції мав повернути її заявнику без розгляду.

Апеляційний суд вважає, що в ході апеляційного перегляду даної справи вказані вище доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 30.10.2024 року, знайшли своє часткове підтвердження.

Так, однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тож подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі, в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Апеляційним судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що копія заяви представника відповідача - ОСОБА_3 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, в порушення вимог статті 183 ЦПК України, не направлялася стороною відповідача іншим учасникам справи.

Враховуючи наведені вище приписи Законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що за даних обставин, вказана заява мала бути повернута судом першої інстанції заявнику без розгляду.

Приймаючи до уваги вищезазначене, апеляційний суд вважає за необхідне додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року - скасувати. Відповідно, заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Загальця О.М. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у справі №745/119/20, повернути заявнику без розгляду.

18.02.2025 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу (а.с.11, том 5), в якій він просить стягнути з позивача ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу по справі №745/119/20 на стадії апеляційного розгляду в сумі 8 000 грн.

До вказаної заяви стороною відповідача додано: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу від 15.01.2025 року, згідно якого сторони погодили, що сума гонорару адвоката за участь у Чернігівському апеляційному суді по справі №745/119/20 становить 8 000 грн., вартість однієї години роботи адвоката - 1 000 грн. (а.с.12, зворот, том 5); акт виконаних робіт від 14.02.2025 року, згідно якого адвокат Загалець О.М. виконав наступну роботу по цивільній справі №745/119/20, яку Комлик І.П. прийняв і претензій не має: ознайомлення з апеляційною скаргою, додаткова консультація та правовий аналіз доводів апеляційної скарги, правове обґрунтування позиції по даному спору - 2 год., всього: 2 000 грн., ознайомлення з матеріалами справи в апеляційному суді з врахуванням витраченого на дорогу часу - 5 год., всього: 4 000 грн., додаткова консультація - 1 год. 30 хв., всього: 1 000 грн., здійснення представництва прав та інтересів ОСОБА_2 в апеляційному суді - орієнтовно 1 год., всього: 1 000 грн. Всього - 9 год. 30 хв., сплачено Комликом І.П. - 8 000 грн. (а.с.12, том 5). Стороною відповідача також надано квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 15.01.2025 року, згідно якої, ОСОБА_2 проведено оплату гонорару адвоката Загальця О.М. за надання професійної правничої допомоги на стадії апеляційного оскарження по справі №745/119/201, у розмірі 8 000 грн. (а.с.13, том 5)

Стороною відповідача також надано докази направлення іншим учасникам справи вказаних вище документів (а.с.14-18, том 5).

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 31.01.2025 року у справі №758/5917/21, провадження №61-1515св24, з приводу питання розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив наступне.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність та розумність.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Приймаючи до уваги наведене вище, приписи ч.4, ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, а також законодавчо встановлені критерії відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , заяву сторони позивача про неспівмірність заявленого відповідачем до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши надані стороною відповідача докази на підтвердження обсягу та вартості наданої адвокатом відповідачу ОСОБА_2 професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а також виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а саме, визначення їх дійсності та необхідності, конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає 4 000 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. При цьому, необхідно зазначити, що при визначенні вказаного розміру відшкодування відповідачу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить із засад виваженості, обґрунтованості, розумності, співмірності та справедливості, враховує складність справи, суть спору, тривалість затраченого представником відповідача часу, пропорційність витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи.

Керуючись статтями: 137, 141, 183, 367, 368, 369, 374, 375; п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024 року - скасувати.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Загальця Олександра Миколайовича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у справі №745/119/20, повернути заявнику без розгляду.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000 (чотири тисячі) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 14.07.2025 року.

Головуючий: Судді: