Справа № 455/2500/24
Провадження № 2/455/11/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/2500/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

1. Суть спору. Стислий виклад позицій учасників справи.

Позиція позивача.

18.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою (а.с. 2-4) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 24.06.2025 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зменшення ціни позову (а.с. 174-176).

Сторона позивача на підтвердження заявлених вимог, з врахуванням заяви про зменшення ціни позову, посилається на те, що 23.07.2022 року, відповідач ОСОБА_2 , позичив у ОСОБА_1 кошти у розмірі 82 750,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.12.2023 року. Також повідомив суд та учасників справи, що вірним періодом нарахування процентів є період 25 місяців із 01.08.2022 року по 30.09.2024 року. Окрім того, із врахуванням ситуації, погоджується на розмір процентів за користування коштами за кожний місяць в розмірі 2482,00 долари США. Відтак, згідно розрахунку заборгованості за період із 01.08.2022 року по 30.09.2024 року вважає, що 1) сума нарахованих процентів за користування коштами становить - 62050,00 доларів США, 2) сума оплачених процентів за користування коштами становить - 16887,00 доларів США; 3) сума заборгованості по нарахованих, але не сплачених процентах за користування коштами становить 45163,00 (62050,00-16887,00) доларів США.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в свою користь суму заборгованості в розмірі 82750 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 3407645,00 гривень, проценти за користування коштами, що становить 45163 долари США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 1859812,34 гривень та судові витрати: судовий збір за подання позову 15140,00 гривень, судовий збір за розгляд заяви про забезпечення позову 605,60 гривень.

Позиція відповідача.

Сторона відповідача 07.01.2025 року подала до суду відзив (а.с. 64-68), в якому просила відмовити в задоволенні позову в частині суми позики в розмірі коштів сплачених відповідачем, а також нарахованих процентів за користування коштами. Відзив мотивовано тим, що дійсно 23.07.2022 року ОСОБА_2 позичив у позивача кошти у розмірі 82750,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.12.2023 року. Однак, як вбачається з наданої позивачем розписки та як було усно домовлено між сторонами, вони досягли згоди щодо повернення суми позики щомісячними платежами в розмірі 3% місячного платежу з кінцевим терміном повернення до 30.12.2023 року. Вважає, що за умовами розписки, відповідач зобов`язався повертати не менше 2483 доларів США щомісячно, що становить 42211 доларів США (половина від суми позики) за 17 місяців, та повернути залишок усієї суми заборгованості (40539 доларів США) не пізніше 30.12.2023 року. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 з липня по дату на час подання позову до суду частково сплачував позивачу кошти, які він сплачував саме на погашення основної суми заборгованості, а не в якості процентів за користування коштами, як стверджує позивач ОСОБА_1 , адже умовами розписки узагалі не передбачено сплати процентів за користування коштами.

2. Рух справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 18.10.2024 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Ухвалою судді від 28.10.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 15 годину 30 хвилин 03.12.2024 року, яке відкладено на 14 годину 00 хвилин 09.01.2024 року.

Ухвалою суду від 09.01.2025 року підготовче засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 06.02.2025 року, на 10 годину 00 хвилин 28.02.2025 року.

Ухвалою суду від 28.02.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Івашківа Ю.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено.

Ухвалою суду від 28.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 00 хвилин 10.04.2025 року, яке було неодноразово відкладено.

3. Пояснення учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 08.07.2025 року в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні 29.04.2025 року надав суду для огляду оригінал розписки від 23.07.2022 року, позовні вимоги підтримав, також зазначив, що відповідачем дійсно частково сплачувалися кошти, однак умовами розписки було передбачено 3% місячних процентів за користування коштами, тому ці кошти були сплачені саме на погашення процентів за користування коштами.

Представник позивача адвокат Цебак І.С. в судовому засіданні 08.07.2025 року позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві про зменшення ціни позову, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що сторона позивача просить стягнути проценти за користування коштами, починаючи з 01.08.2022 року по 30.09.2024 року з розрахунку процентів 2482 доларів США в місяць. Вказав, що відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було повернуто 16887 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його представник адвокат Івашків Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково. Не заперечував, що відповідач ОСОБА_2 повернув позивачу ОСОБА_1 16887 доларів США. Однак, зазначив, що домовленість про сплату процентів відповідачем не визнається, тому вважає, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сума безпосередньо отриманих ним коштів, тобто сума основної заборгованості, що зменшена на суму коштів, що уже сплачені відповідачем.

4. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що між ними 23.07.2022 року було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 82750,00 доларів США.

Виконання позикодавцем своїх зобов`язань підтверджується розпискою від 23.07.2022 року (а.с. 8) про отримання позичальником грошових коштів у сумі 82750,00 доларів США, саме у борг. Такж розпискою встановлено обов`язок відповідача повернути грошові кошти позивачу у визначений строк до 30.12.2023 року.

Окрім того, сторонами не заперечується про те, що за цим договором відповідачем було сплачено позивачу 16887,00 доларів США.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулються положеннями ЦК України, зокрема, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа.

Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики.

Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 року у справі №756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, та від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17, провадження № 61-1899св20.

Факт отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 підтверджується борговим документом - розпискою від 23.07.2022 року, копія якої наявна в матеріалах справи, а оригінал досліджувався в судовому засіданні, та, зрештою, і поясненнями сторін.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора ( ОСОБА_1 ) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14.07.2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25.03.2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження№ 61-41785св18), від 30.01.2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

Що стосується позиції відповідача, про те, що в розписці йде мова про повернення суми позиками щомісячними платежами в розмірі 3% місячного платежу, а не про 3% за користування коштами, то суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно достатті 213 ЦК України.

У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши зміст розписки, заслухавши пояснення сторін, суд критично ставиться до позиції сторони відповідача про те, що 3% місячної оплати це щомісячний основний обов`язковий платіж, а не відсотки за користування коштами. Вказаних висновків суд дійшов, оскільки за умови сплати щомісячно 3 % від суми боргу, враховуючи кінцевий строк повернення боргу, вся сума заборгованості не була б повернута. Також в роозписці після вказання загальної суми позичених коштів вжито прийменник «під» і далі «3 % місячних оплати». Тобто така конструкція вказує на позичення певної суми під певний місячний відсоток.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)".

Також позивач ОСОБА_1 ставить питання про стягнення процентів за користування грошовими коштами в сумі 82750 доларів США, зокрема, просив, крім тосновної суми позики стягнути заборгованість за процентами за період з 01.08.2022 року по 30.09.2025 року.

Суд звертає увагу, що згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 23.05.2018 року по справі № 910/1238/17.

Водночас, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18, пункти 53, 53) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16.

Згідно з розпискою, яка підписана ОСОБА_2 , останній отримав кошти в розмірі 82750,00 доларів США до 30.12.2023 року, саме цього дня мало б відбутися повне погашення кредиту.

Отже, підстав для стягнення відсотків, що нараховані позивачем ОСОБА_1 за період з 31.12.2023 року по 30.09.2024 року, немає, а заявлені позовні вимоги про стягнення процентів за зазначений період задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування є поза межами строку дії договору.

Водночас, не можуть бути взяті судом до уваги покликання сторони відповідача на те, що частково сплачені ним кошти слід вважати погашенням основної суми позики, адже відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Інших умов, відмінних від тих, які зазначені в ст. 534 ЦК України, розписка не містить.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Як свідчить аналіз матеріалів справи позивач зазначав, що періодом нарахування процентів є період з 01.08.2022 року по 30.09.2023 року, розмір процентів за користування коштів за кожний місяць становить 2482,00 долари США. Вимог на підставі статті 625 ЦК позивач не заявляв та розрахунок відповідний не здійснював.

Саме в межах таких вимог позивача судом проведено розгляд справи.

Враховуючи, що відповідачем фактично повернуті кошти в сумі 16887,00 доларів США, що не заперечується сторонами, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить:

за основною сумою позики 82750,00 доларів США;

за нарахованими, але не сплаченими процентами за користування коштами 25307,00 доларів США, виходячи з такого розрахунку: від 42194,00 доларів США (2482,00 доларів США*17 місяців) процентів за користування коштами за період з 01.08.2022 року по 30.12.2023 року слід відняти 16887,00 доларів США, які відповідач ОСОБА_2 повернув позивачу ОСОБА_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили.

У Постанові ВП ВС від 11.09.2024 року у справі №500/5194/16 Велика Палата ВС звернула увагу, що «формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішенн.

На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14).

Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.».

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц (14-465цс18).

Зважаючи на викладене, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором, оформленим розпискою.

4. Висновок за результатами розгляду спору по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє е підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

Тому стягненню із відповідача на користь позивача підлягає основна сума боргу в загальному розмірі 82750,00 доларів США, 25307,00 доларів США нарахованих, але не сплачених процентів за користування коштами, а всього на загальну суму 108057,00 доларів США. Також суд зауважує, що задовольняє вимогу про стягнення коштів суто в межах позовних вимог.

5. Розподіл судових витрат між сторонами та інші питання, які вирішуються судом під час ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 15140,00 грн судового збору при подачі позову до суду (а.с. 1) та 605,60 грн за подачу заяви про забезпечення позову (а.с. 13), а всього на загальну суму 15745,60 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому, оскільки позов задоволено частково, то судовий збір слід стягнути в розмірі 13301,40 грн.

Щодо заходів забезпечення позову, то за положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Солянуватка Самбірського району Львівської області, поштовий індекс 82042, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , заборгованість у розмірі 108057,00 (сто вісім тисяч п`ятдесят сім) доларів США, з яких: 82750,00 (вісімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США заборгованість за основною сумою позики та 25307,00 (двадцять п`ять тисяч триста сім) доларів США заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами за користування коштами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Солянуватка Самбірського району Львівської області, поштовий індекс 82042, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 13301 (тринадцять тисяч триста одну) гривню 40 копійок.

Застосований згідно із ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.10.2024 року захід забезпечення позову у справі №455/2500/24, провадження №2/455/11/2025, продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або може бути скасований за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 15.07.2025 року.

Суддя Пошивак Ю.П.