Справа №461/9018/24
Провадження №2/461/257/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Панасюк А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третіх осіб ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, про визнання права власності в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просять визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на: 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 180,2 кв. м; 1/10 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 85,5 кв. м; 1/10 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 85,4 кв. м; 1/10 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною прощею 78 кв. м та комори в підвалі 6,0 кв. м; 1/10 частки місця для паркування автотранспорту №1 (літера Х) за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/5 частку земельної ділянки, разом з розташованим на ній житловим будинком за адресою: АДРЕСА_5 ; 1/10 частки автомобіля марки JAGUAR XJ 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просять суд визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), право власності на: 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 180,2 кв. м; 1/10 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 85,5 кв. м; 1/10 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 85,4 кв. м; 1/10 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною прощею 78 кв. м та комори в підвалі 6, 0 кв. м; 1/10 частки місця для паркування автотранспорту №1 (літера Х) за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/5 частку земельної ділянки, разом з розташованим на ній житловим будинком за адресою: АДРЕСА_5 ; 1/10 частки автомобіля марки JAGUAR XJ 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є доньками ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та 11.01.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. заведено спадкову справу №1/2019 (в спадковому реєстрі 63596385). Позивачі зазначили, що крім них, іншими спадкоємцями першої черги є дружина спадкодавця Кас?янова ОСОБА_11 , син спадкодавця ОСОБА_6 , та матір спадкодавця ОСОБА_7 . Окрім того, ОСОБА_3 повідомила, що вона зверталася до приватного нотаріуса Урумової Ж.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено через відсутність у спадковій справі правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачі стверджують, що правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача Кас? ОСОБА_12 , яка на даний час одноособово користується спадковим майном (крім квартири, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_6 ). Просять позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2024 позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без руху.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2024 відкрито провадження у справі.

10.02.2025 ОСОБА_7 через канцелярію суду подала заяву, у якій повідомила, що повністю визнає заявлені позовні вимоги та їй відомі наслідки визнання позову.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_5 про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву або зустрічний позов.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11.03.2025 витребувано у Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації належним чином засвідчену копію інвентаризаційної справи житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , а також витребувано у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.03.2025 адвокат Мельник А.В., який представляє інтереси ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подав до суду позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, у якому просить суд звернути стягнення на спадкове майно, прийняте спадкоємцями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , Кас? ОСОБА_13 солідарно у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26.09.2016 у сумі 40 100 доларів США на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 26.09.2016 між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був укладений договір позики. Згідно умов договору позикодавці зобов`язалися надати позичальнику грошові кошти на загальну суму 1 042 223,06 грн., що еквівалентно 40 100 доларів СІІА, а позичальник зобов`язувався в строк до 01.01.2020 повернути грошові кошти позикодавцям. Однак, за життя ОСОБА_10 жодних платежів для погашення боргу не вносив, а 20.12.2018 він помер. ОСОБА_2 повідомив, що 18.06.2019 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було складено повідомлення - вимогу (претензію кредитора) до спадкоємців, яку зареєстровано та долучено до матеріалів спадкової справи.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12.03.2025 позовну заяву третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заявляють самостійні вимоги на предмет спору прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

11.04.2025 ОСОБА_7 через Електронний суд подала відзив на позовну заяву третіх осіб, у якому щодо задоволення позову заперечила та вказала, що у її сина ОСОБА_14 у 2018 році були відсутні будь які борги.

11.04.2025 представник позивача ОСОБА_1 через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подав відзив на позовну заяву третіх осіб, у якому щодо задоволення позову третіх осіб заперечив та вказав, що у ОСОБА_10 у 2018 році були відсутні будь які борги. Більше того, представник повідомив, що ОСОБА_10 у 2018 році придбав автомобіль марки «Jaguar», що може свідчити про його належне матеріальне становище.

05.05.2025 адвокат Мельник А.В., який представляє інтереси ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що боргова розписка є належним письмовим доказом існування та умов договору позики. Просив задоволити позовні вимоги.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 15.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задоволити позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Окрім того, ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення позову третій осіб, оскільки наявність боргу ОСОБА_10 не підтверджена належними та допустимими доказами. Зокрема, ОСОБА_1 звернув увагу суду на відсутність в матеріалах справи оригіналу боргової розписки, укладеної між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Представник третіх осіб ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задоволити позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Окрім того, представник зазначив, що відсутність в матеріалах справи оригіналу документу не спростовує факту існування боргового зобов`язання. ОСОБА_2 зазначив, що надана копія боргової розписки має таку ж доказову силу, як і її оригінал.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку смс повідомлення.

Представники ОСОБА_5 адвокати Мартиневич О.А. та Соляник Р.А. в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку смс повідомлення та про доставку електронного листа.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 /т.1, а.с.15/.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 /т.1, а.с.16-17/.

Тумоян ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть /т.1, а.с.7-8/.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з копії спадкової справи №1/2019, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зверталися до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Ж.М. із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується їх копіями /т.2, а.с.15, 20/.

Також, судом встановлено, що іншими спадкоємцями першої черги, які звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_16 є дружина спадкодавця Кас? ОСОБА_19 та син спадкодавця ОСОБА_6 /т.2, а.с.1, 29/.

Окрім того, матір спадкодавця ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини за законом після померлого сина ОСОБА_16 , на користь сина померлого ОСОБА_6 /т.2, а.с.24-25/.

Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що приватним нотаріусом Урумовою Ж.М. 25.07.2019 надано відповідь ОСОБА_4 , у якій зазначено, що спадкоємцями не надано нотаріусу переліку майна, що залишилось після смерті ОСОБА_10 , а також не подано жодних документів, що посвідчують право власності на будь-яке майно спадкодавця, відтак нотаріус не може встановити склад спадкового майна та видати свідоцтва про право на спадщину /т.2, а.с.140/.

В силу ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 визначено, що один з документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності.

ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на праві власності належало наступне майно: квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 85,4 кв. м (реєстраційний номер майна 1991587); квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 85,5 кв. м та комора в підвалі (реєстраційний номер майна 2378658); квартири АДРЕСА_3 , загальною прощею 78 кв. м (реєстраційний номер майна 1991207); квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 180,2 кв. м (реєстраційний номер майна 17133525); місця для паркування автотранспорту №1 (літера Х), площею 14,1 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер майна 17133675), що підтверджується інформацією з державного реєстру та постановою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 461/4020/19 /т.1, а.с.18-20/, земельна ділянка, разом з розташованим на ній житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією державного акту /т.1, а.с.21/, та частка автомобіля марки JAGUAR XJ 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 .

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права.

За приписами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на частку майна, яке належало їхньому батьку ОСОБА_10 , оскільки вони є спадкоємицями за законом першої черги, прийняли спадщину, про що свідчать їхні заяви, а відтак суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, суд зазначає наступне.

26.09.2016 між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був укладений договір позики, який підтверджується борговою розпискою. Згідно її умов ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зобов`язувалися надати ОСОБА_10 грошові кошти на загальну суму 1 042 223,06 грн., що еквівалентно 40 100,00 (сорок тисяч сто) доларів США, згідно офіційного курсу гривні щодо долара США станом на день укладення договору 26.09.2016 (100 доларів СПА - 2599,06 грн.), а ОСОБА_10 зобов`язувався в строк до 01.01.2020 повернути грошові кошти позикодавцям, що підтверджується копією боргової розписки /т.1, а.с.140/.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Як вже зазначалося судом, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть /т.1, а.с.7-8/.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

18.06.2019 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було складено повідомлення - вимогу (претензію кредитора) до спадкоємців, яку 04.07.2019 зареєстровано приватним нотаріусом Урумовою Ж.М. та такі долучено до матеріалів спадкової справи /т.2, а.с.56/.

Приватним нотаріусом Урумовою Ж.М. доведено до відома ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вимогу кредиторів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується копіями відповідних листів /т.2, а.с.132-135/.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задоволити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 рок у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21) зазначено, що «у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 752/16578/19 (провадження № 61-2966св23) вказано, що «за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996ц 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21). Аналізуючи зміст розписки, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що згідно вказаного документу ОСОБА_2 отримала саме в борг від позивача грошові кошти у розмірі 225 000 євро, врахувавши встановлений обов`язок відповідача щодо повернення грошових коштів та зобов`язання останньої щодо невчинення дій, спрямованих на відчуження належного їй майна, а саме нежилих приміщень. З розписки вбачається, що ОСОБА_2 власноручно написала, що «грошові кошти в сумі 225 000 євро отримала». При цьому наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що розписка від 02 січня 2010 року не містить істотних умов, які б давали можливість кваліфікувати вчинений правочин як договір позики».

У постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 766/150/21 (провадження № 61-74св22) вказано, що «позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18)».

Відтак, згідно усталеної практики Верхового Суду наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження№ 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

Однак, в матеріалах справи наявна лише копія договору позики (розписки про отримання коштів) від 26.09.2016, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Окрім того, в судовому засіданні представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокат Мельник А.В. повідомив, що йому не відомо щодо місця знаходження оригіналу боргової розписки.

Суд зазначає, що відсутність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 оригіналу договору позики може свідчити про виконання боргового зобов`язання ОСОБА_10 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417св18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було досягнуто згоди за істотними умовами договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Разом з тим, суд вважає не доведеним та не підтвердженим належними, допустимими та достатніми доказами того, що боргове зобов`язання за договором позики (розписки про отримання коштів) від 26.09.2016, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є не виконане. Суд зазначає, що рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, тому за відсутності оригіналу боргової розписки на час розгляду справи, позовні вимоги третіх осіб задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплачено суму судового збору в розмірі 30280 гривень.

Приймаючи до уваги те, що позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, відтак витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів.

Судові витрати за подання позову третіх осіб залишити за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст.3, 15, 202, 207, 328, 392, 525, 526, 610, 629, 638, 1046, 1049, 1047, 1216, 1217, 1218, 1258, 1261, 1267, 1268, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України, 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на:

1/10 частки квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 85,4 кв. м (реєстраційний номер майна 1991587);

1/10 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 85,5 кв. м та комора в підвалі (реєстраційний номер майна 2378658);

1/10 частки квартири АДРЕСА_3 , загальною прощею 78 кв. м (реєстраційний номер майна 1991207);

1/10 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 180,2 кв. м (реєстраційний номер майна 17133525);

1/10 частки місця для паркування автотранспорту №1 (літера Х), площею 14,1 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер майна 17133675);

1/5 частки земельної ділянки, разом з розташованим на ній житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_5 ;

1/10 частку автомобіля марки JAGUAR XJ 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на:

1/10 частки квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 85,4 кв. м (реєстраційний номер майна 1991587);

1/10 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 85,5 кв. м та комора в підвалі (реєстраційний номер майна 2378658);

1/10 частки квартири АДРЕСА_3 , загальною прощею 78 кв. м (реєстраційний номер майна 1991207);

1/10 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 180,2 кв. м (реєстраційний номер майна 17133525);

1/10 частки місця для паркування автотранспорту №1 (літера Х), площею 14,1 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер майна 17133675);

1/5 частки земельної ділянки, разом з розташованим на ній житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_5 ;

1/10 частку автомобіля марки JAGUAR XJ 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 10093 (десять тисяч дев`яносто три) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 10093 (десять тисяч дев`яносто три) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 10093 (десять тисяч дев`яносто три) грн. 33 коп.

У задоволенні позову третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заявляють самостійні вимоги на предмет спору про звернення стягнення на спадкове майно відмовити.

Судові витрати за подання позову третіх осіб залишити за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 .

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_10 .

Третя особа: ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_11 .

Третя особа: ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса: АДРЕСА_12 .

Повний текст рішення суду виготовлено 10.07.2025.

Суддя Зубачик Н.Б.