Справа № 565/1181/25
Провадження № 2/565/460/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

10 липня 2025 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (надалі ТОВ «Споживчий Центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 20422,50грн. заборгованості за кредитним договором № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024 та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Споживчий Центр» в електронній формі кредитного договору № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024, відповідач отримала кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 порушила умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів, сплати відсотків та неустойки, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 20422,50 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту у розмірі 7500,00 грн., комісії у розмірі 1125,00 грн., 9922,50 грн. процентів за користування кредитними коштами та 1875,00 грн. неустойки.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, у встановленому ЦПК України порядку була належним чином повідомленою про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформувала, відзив на позов не подавала. На підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачкою ОСОБА_1 21 квітня 2024 року укладено кредитний договір № 21.04.2024-100002717 (надалі договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала у кредит грошові кошти у розмірі 7500,00грн. строком на 98 днів, терміном повернення до 27 липня 2024 року, на умовах сплати процентів за ставкою 1,35 % за кожен день строку користування кредитом протягом усього строку користування кредитом, денна процентна ставка 1,13 %, комісія 1125,00 грн., та зобов`язалась повертати кредит, сплачувати відсотки та комісію сьома ануїтетними платежами зі спливом кожних 14 днів, у розмірі по 2262,82 грн. (останній платіж 2262,83 грн.), у загальному розмірі 15839,75 грн. Умовами укладеного договору передбачено сплату неустойки у розмірі 75,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання. У разі прострочення виконання позичальником зобов`язань, договором передбачено також проценти відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 365 % річних.

У договорі передбачено графік платежів, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалась повертати позику та сплачувати проценти ануїтетними платежами 04.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 15.06.2024, 29.06.2024, 13.07.2024, 27.07.2024. Цим договором передбачено, що загальна вартість кредиту складає 15839,75 грн., що включає у себе 7500,00 грн. тіла кредиту та 8339,75 грн. загальних витрат по кредиту.

Вказаний договір укладений у спосіб акцептування відповідачкою ОСОБА_1 публічної оферти ТОВ «Споживчий Центр» - Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), шляхом подання відповідачкою ОСОБА_1 21 квітня 2024 року відповідної заявки через онлайн-сервіс на електронному ресурсі https://sgroshi.com.ua та погодження такої заявки ТОВ «Споживчий Центр» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов кредитного договору № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024.

Усі документи, що підтверджують укладення цього договору, а також містять його істотні умови, зокрема: Заявка, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції - підписані електронним підписом позичальника ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора Е164.

Зарахування 21.04.2024 кредитних коштів у розмірі 7500,00 грн., які надійшли з сайту https://sgroshi.com.ua, з цільовим призначенням "Видача за договором № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024" на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 НОМЕР_1 підтверджується електронною квитанцією АТ КБ «Приватбанк».

За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки позикодавець, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис).

У свою чергу, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) перебуває у загальному доступі, розміщена на офіційному сайті фінансової установи та у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики з визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Така отримана відповідачкою Пропозиція разом з підписаними в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора заявкою, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції та Паспортом споживчого кредиту складають дійсний правочин між сторонами у справі.

Таким чином, суд вважає доведеним, що між сторонами було укладено договір про споживчий кредит в електронному вигляді.

Разом з тим, судом встановлено, що укладений між сторонами договір містить суперечливі умови у частині розміру процентної ставки у співвідношенні з розміром коштів, що підлягають поверненню.

Так, за умовами, зазначеними у п.5 Заявки, п.5 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, процентна ставка за договором складає 1,35 % за один день користування кредитом, та застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Виходячи з вищезазначеної процентної ставки, загальний розмір процентів за договором складає: 7500,00грн. * 1,35 % * 98 днів = 9922,50 грн. Одночасно, згідно з п.6 Заявки та п.6 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, денна процентна ставка встановлюється у розмірі 1,13 %. Виходячи з цієї процентної ставки, загальний розмір процентів за договором складає: 7500,00 грн. * 1,13 % * 98 днів = 8305,50 грн. Одночасно, зазначені у пунктах 12 вищезазначених Заявки та Відповіді загальні витрати за споживчим кредитом (8339,75 грн., з яких 1125,00 грн. комісія, та 7214,75 грн. процентів відповідно), а також зазначені у пунктах 9 вказаних документів Графіки платежів (сукупний розмір коштів, що підлягають поверненню - 15839,75 грн., що включає у себе 7500,00 грн. тіла кредиту, 1125,00 грн. комісії та 7214,75 грн. процентів) жодному зі вказаних розмірів процентів не відповідають, натомість виходячи з наведених загальних витрат за споживчим кредитом та Графіків платежів, процентна ставка складає: 7214,75 грн. / 98 днів * 100 % / 7500,00 грн. = 0, 9816 % на день.

Вказані розбіжності (невідповідність зазначеної у договорі позики процентної ставки розміру процентів, що підлягають сплаті за користування позикою) стосуються істотних умов кредитного договору - процентної ставки та реальної вартості кредиту, загального розміру процентів за користування кредитом та суми коштів, що підлягає поверненню. При цьому вирішення питання про те, яку процентну ставку сторони погодили в укладеному договорі та який розмір процентів підлягає поверненню позичальником, має істотне значення для вирішення даного спору, у якому заявлені майнові вимоги, що ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору позики.

Відповідно до ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» - принцип, згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

У постанові від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17 Верховний Суд зазначив, що принцип «сontra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що він має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, цей принцип спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Він застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Застосовуючи вищезазначені висновки Верховного Суду при тлумаченні змісту істотних умов договору № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачкою ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що у даному випадку слід виходити з таких його умов, які є більш сприятливими для позичальника ОСОБА_1 , враховуючи, що укладений правочин є договором приєднання, його зміст розроблявся кредитодавцем - ТОВ «Споживчий Центр», а ОСОБА_1 , підписуючи електронний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, очевидно виходила з розміру зазначених у цих документах грошових коштів як процентів, що має сплатити за користування позикою. Суд враховує також, що укладений договір має ознаки споживчого кредиту, а відповідач є споживачем послуг з кредитування.

Відтак, суд тлумачить умови укладеного сторонами договору таким чином, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачкою ОСОБА_1 21 квітня 2024 року укладено договір № 21.04.2024-100002717, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7500,00грн. строком на 98 днів на умовах сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 7214,75 грн. (тобто за процентною ставкою 0,9816 % за кожний день користування кредитними коштами), комісії у розмірі 1125,00 грн., та зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти, здійснюючи ануїтетні платежі один раз на два тижні згідно з графіком платежів, а сукупно повернути до 27 липня 2024 року тіло кредиту в сумі 7500,00 грн., проценти за користування ним в сумі 7214,75 грн., комісію в сумі 1125,00 грн., а всього повернути ТОВ «Споживчий Центр»: 7500,00 грн. + 7214,75 грн. + 1125,00 грн. = 15839,75 грн.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024 слідує, що будь-які платежі у повернення кредитних коштів, сплати процентів позичальником ОСОБА_1 не здійснювались, що відповідачкою не спростовано. ОСОБА_1 нараховано заборгованість у загальному розмірі 20422,50 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту 7500,00 грн., по сплаті комісії 1125,00 грн., по сплаті процентів за період з 21.04.2024 по 27.07.2024 9922,50 грн., а також 1875,00 грн. неустойки.

У частині нарахування заборгованості за тілом кредиту та комісією суд вважає наданий розрахунок правильним. Разом з тим, у розрахунку заборгованості, виходячи з розміру нарахованих процентів, позивачем застосовано процентну ставку 1,35 % на день (7500,00 грн. * 1,35 % * 98 днів = 9922,50 грн.), у той час як з вищезазначених підстав суд дійшов висновку про те, що сторони погодили у договорі сплату процентів за користування кредитом у загальному розмірі 7214,75 грн. (тобто за процентною ставкою 0,9816 % за кожний день користування кредитними коштами). Відтак, виходячи з умов укладеного договору та вищезазначеного тлумачення їх судом, суд дійшов висновку про підставність вимоги про стягнення заборгованості ОСОБА_1 за процентами саме у розмірі 7214,75 грн., а не 9922,50 грн., як зазначено у розрахунку.

Так як строк повернення кредиту, комісії та сплати процентів на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1048, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 7500,00 грн., комісії у розмірі 1125,00 грн. та процентів у визнаному судом обґрунтованим розмірі 7214,75 грн., а всього заборгованості у загальній сумі: 7500,00 грн. + 7214,75 грн. + 1125,00 грн. = 15839,75грн.

Що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 1875,00грн., суд враховує, що умовами укладеного договору передбачено сплату неустойки у розмірі 75,00грн., що нараховується за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання, а також проценти відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 365 % річних. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Вказаною нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на зміст вищезазначеної норми, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Споживчий Центр» нарахованої позичальнику ОСОБА_1 за умовами договору № 21.04.2024-100002717 від 21.04.2024 неустойки у розмірі 1875,00 грн.

Отже, заявлені ТОВ «Споживчий Центр» вимоги підлягають частковому задоволенню.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» 1878,82 грн. сплаченого судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 530, 625, 634, 639, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» 15839 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн. 75 коп. заборгованості за кредитним договором.

У іншій частині вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» понесені позивачем судові витрати у розмірі 1878 (одну тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн. 82 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», , місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 10 липня 2025 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина