ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1675/25Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-з/4817/39/25 Доповідач - Гірський Б.О.
У Х В А Л А

14 липня 2025 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Гірський Б.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В. у цивільній справі № 607/1675/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Садівниче товариство «Вітамін» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні його заяви про роз`яснення ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року у цій же справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Храпак Н.М., судді: Костів О.З., Хома М.В..

11 червня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В..

Заява про відвід мотивована тим, що 17 квітня 2025 року колегією суддів в складі Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В. була розглянута його апеляційна скарга на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2025 року у справі №607/1675/25 та ухвалена постанова, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року залишено без змін.

Зазначає, що в апеляційній скарзі на вказану ухвалу, наслідком якої стала постанова суду апеляційної інстанції, ним не ставилась вимога щодо того, у порядку якого законодавства підлягає розгляду позов, однак Тернопільський апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому вважає, що колегія суддів у складі суддів Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В. не може розглядати його апеляційну скаргу.

У зв`язку наведеним, ОСОБА_1 вважає, що судді Храпак Н.М., Костів О.З. та Хома М.В. є упередженими і небезсторонніми суддями при розгляді справи № 607/1675/25 за його участю.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 11 червня 2025 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Тернопільського апеляційного суду Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В..

Згідно зі ст. 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, зокрема п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України визначає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується судом у відповідності до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (§ 46) де зазначено, що наявність безсторонності для цілей п.1 ст. 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

За об`єктивним критерієм підлягає з`ясуванню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним у цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Тобто, при вирішенні того, чи є у цій конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя чи судді можуть бути небезсторонніми, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07 серпня 1996 poку, п. 58).

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Як вбачається із заяви про відвід, ОСОБА_1 вважає, що судді Храпак Н.М., Костів О.З. та Хома М.В. є упередженими і небезсторонніми суддями, оскільки вони вже брали участь у вирішенні цивільної справи № 607/1675/25.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані заявником підстави для відводу суддів Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В. є надуманими і такими, що не можуть викликати сумнівів в їх неупередженості чи необ`єктивності, оскільки незгода із постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року не є підставою для їх відводу відповідно до вимог ч.4 ст. 36 ЦПК України.

Інших підстав, які б викликали сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В., ОСОБА_1 не зазначив, тому заявлений відвід є необґрунтованим і відповідно у задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 34, 36, 40 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Храпак Н.М., Костіва О.З. та Хоми М.В. у цивільній справі № 607/1675/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: Гірський Б.О.