КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8132/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити дії, у якому просив суд: зобов`язати АТ «Сенс банк» здійснити списання незаконно нарахованих сум, встановлених як плата за розрахунково-касове обслуговування за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року, укладеною між ним та АТ "Сенс Банк" у розмірі 227 215,09 грн; покласти на АТ «Сенс банк» обов`язок зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості та незаконно нарахованих процентів за користування кредитом за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року в рахунок погашення суми заборгованості за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 05 червня 2024 року між ним та АТ «Сенс банк» було укладено Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 507018250. Даний Акцепт надійшов йому у вільному додатку як інформація щодо можливої зміни умов кредитування, про що він поставив цифрові символи «1122» як ознайомлення. Однак згодом, в мобільному додатку отримав уже підписану ним цифровими символами «1122» Угоду про надання споживчого кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року, а також клопотання про можливість оформлення нового кредиту, підписані цифровими символами «1122».

Відповідно до Угоди (оферти) банк надає позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 227 215,09 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується прийняти кредит та повернути його разом із процентними платежами (розрахунково-касове обслуговування).

Відповідно до кредитного договору банк надає кредит строком на 120 місяців. Строк починає рахуватись із дня списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок.

На даний момент обов`язки за Угодою про надання кредиту №507018250 від 05 червня 2024 року він виконує відповідно до графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує.

Однак за Угодою про надання вищевказаного кредиту згідно з графіком місячних платежів до сум, що підлягають сплаті, включається плата за обслуговування кредитної заборгованості (встановлена як розрахунково-касове обслуговування»). Нарахування плати за обслуговування (комісії), на думку позивача, є незаконним.

Вважає, що кредитний договір №507018250 від 05 червня 2024 року порушує його права як споживача, та підлягає визнанню нікчемним.

АТ «Сенс банк» не повідомило його письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору №507018250 від 05 червня 2024 року, чим ввело його в оману, оскільки йому бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні кредитного договору.

На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутися до суду для вирішення спірного питання в судовому порядку та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києвавід 16 січня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії) є незаконним.

Несправедливими вважає і положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати авансові платежі, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача. Аналогічна правова позиція міститься і в рішенні суду від 10 червня 2021 року по справі №753/7179/21.

«Сенс Банк» не було йому повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов Договору про надання кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року. Відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Наголошує, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору.

Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, тобто довідкою для споживача, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Зазначає, що представник відповідача не додав ордер про надання правової допомоги у поданому відзиві на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача АТ «Сенс Банк» Стовбун О.Й. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи на які посилається апелянт в апеляційній скарзі не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважають, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

У судове засідання належним чином повідомлений про місце, час і розгляд справи позивач не з`явився проте подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, 05 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сенс банк» з клопотанням про оформлення нового кредиту в зв`язку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за кредитом №501413959 від 12 грудня 2021 року.

05 червня 2024 року ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту в АТ «Сенс банк», яким передбачено такі умови кредитування: тип кредиту - споживчий, сума кредиту - 227 215,09 грн, строк кредитування - 120 місяців, мета кредиту - споживчі цілі, спосіб надання кредиту - безготівковий, процентна ставка - 4,99 відсотків річних, тип ставки - фіксована, незмінна, платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця - з 1 по 12 міс. -227,22 грн, з 13 по 24 міс. - 2 272,15 грн з 25 по 120 міс. - 3 408,23 грн, загальні витрати за кредитом - 419 030,30 грн, річна реальна процентна ставка - 25,84 відсотків річних, графік платежів до 5 числа кожного місяця : з 1 по 12 міс .- 2 636,08 грн, з 13 по 24 міс. - 4 681,01 грн, з 25 по 120 міс. - 5 817,09 грн, штрафи: за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів - 200 грн, за кожне прострочення платежу, що триває понад 5 днів та більше - 400 грн.

05 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сенс банк» з офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501413959 на суму 227 215,09 грн, на строк 120 місяців, під 4,99% річних, з фіксованою ставкою, під час користування кредитом запропонував надати йому банком послуги за обслуговування (управління) кредитом щомісячно: - з 1 по 12 міс. - 0,10 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, з 13 по 24 міс. - 1 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, з 25 по 120 міс. - 1,5 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, комісійна винагорода за обслуговування (управління) кредитом сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком №1 до Угоди, дата повернення кредиту - 05 червня 2034 року.

05 червня 2024 року банк акцептував пропозицію позивача на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501413959 на запропонованих ним умовах.

Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501413959 від 05 червня 2024 року встановлений щомісячний графік платежів, розрахунок загальної вартості кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх додаткових або супутніх послуг, яким передбачена щомісячна плата за розрахунково-касове обслуговування. Цей додаток був підписаний позичальником та банком.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що укладена між сторонами Угода про надання кредиту № 501413959, умовами якої передбачено, що позивач зобов`язався сплачувати на користь банку плату за послуги за обслуговування (управління) кредитом щомісячно: - з 1 по 12 міс. - 0,10 % від суми кредиту, зазначеної в оферті від 05.06.2024 без ПДВ, з 13 по 24 міс. - 1 % від суми кредиту, зазначеної в оферті від 05.06.2024 без ПДВ, з 25 по 120 міс. - 1,5 % від суми кредиту, зазначеної в оферті від 05.06.2024 без ПДВ, а також комісійну винагороду за обслуговування (управління) кредитом щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком №1 до Угоди.

Також суд у своєму рішенні зазначив, що докази того, що кредитний договір про надання позивачу кредитних коштів є таким, що порушує його права як споживача, відсутні, як і відсутні підстави для визнання кредитного договору чи його окремих положень нікчемним.

Таким чином суд прийшов до висновку, що оскільки відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити списання незаконно нарахованих позивачу сум, встановлених як плата за розрахунково-касове обслуговування за Угодою про надання кредиту та обов`язку зарахувати грошові кошти, сплачені позивачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості та нараховані проценти за користування кредитом в рахунок погашення суми заборгованості, оскільки такі платежі передбачені Угодою про надання кредиту та були погоджені її сторонами при укладанні, а тому ці умови угоди підлягають виконанню позивачем.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За обставинами цієї справи 05 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сенс банк» з клопотанням про оформлення нового кредиту в зв`язку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за кредитом №501413959 від 12 грудня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи та Оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року банк акцептував пропозицію позивача на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501413959 на запропонованих ним умовах.

Підписанням оферти сторони погодили, що в Додатку №1 до Угоди, що є невід`ємною частиною угоди визначено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування; суми комісійної винагороди та інші платежі за Угодою.

Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501413959 від 05 червня 2024 року встановлений щомісячний графік платежів, розрахунок загальної вартості кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх додаткових або супутніх послуг, яким передбачена щомісячна плата за розрахунково-касове обслуговування. Цей додаток був підписаний позичальником та банком.

Перевіряючи доводи апелянта, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином діючий Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) "відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Таскомбанк» про захист прав споживача зазначено, що: "суд першої інстанції встановив, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"; апеляційний суд не врахував, що споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено; поза увагою апеляційного суду залишилось те, що, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"; суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 24 854,22 грн необґрунтована та задоволенню не підлягає".

Так із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 05 червня 2024 року звернувся до Голови правління АТ «Сенст Банк» із клопотанням в якому зазначив, що у зв`язку із фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за Акцептом/Офертою № 501413959 від 29 грудня 2021 року, просить розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 227 215,09 грн, для погашення заборгованості за Акцептом/Офертою № 501413959.

Позивач самостійно звернувся до банківської установи та уклав оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту, якою погодився з діючими тарифами та умовами надання банківських послуг, відповідно до яких позивачу було надано грошові кошти, що надаються банком позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент визначений угодою, що укладається між банком та позичальником на підставі договору та відповідно до його вимог. В свою чергу позивач взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, проценти за користування кредитними коштами та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту та відповідно до графіку платежів.

При цьому відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції проте, що позивачем не зазначено, які саме норми Закону порушені, які його права були порушені під час використання ним грошових коштів банку та не додає будь яких доказів або розрахунків в обґрунтування своїх позовних вимог.

Крім того, у позивача виникли зобов`язання, щодо своєчасного повернення використаних ним коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції проте, що в супереч вимогам ст. ст. 18 та 21 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не наведено фактів порушення прав споживача як під час підписання Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05 червня 2024 року та надання коштів відповідачем у вигляді овердрафту на рахунку, так і під час подальшого обслуговування заборгованості.

Відповідно до змісту вищезазначених правочинів вони укладались між сторонами з метою реструктуризації кредитного договору, шляхом надання нового кредиту для повернення заборгованості за кредитним договором, підписанням оферти позивач підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями перевагами та недоліками, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки значенням абсолютного подорожчання кредиту, в тому числі інформацією, надання якої передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він згодний, а отже доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв