П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Київ

Справа №362/201/25

Провадження: № 22-ц/824/9605/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Желепи О. В., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дударенко Анни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Поповича О. В.,

за скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича у виконавчому провадженні,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

у с т а н о в и в:

У січні 2025 року представник Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича вчинити передбачені законом виконавчі дії в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 щодо примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме:

- земельна ділянка площею 0,1472 га, кадастровий номер :01:007:0055, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;

- житловий будинок загальною площею 282,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;

- об`єкт незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 15%, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26841107, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0107;

- земельна ділянка площею 0,9991 га, кадастровий номер :01:007:0137, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка., які належать на праві власності ОСОБА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0108, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка та двоповерховий житловий будинок загальною площею 385,3 кв.м та господарській будівлі, що належать на праві власності ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0109, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка та двоповерховий житловий будинок загальною площею 312,8 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що 19 жовтня 2016 року на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 362/5726/13-ц видано виконавчий лист. Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. із заявою про примусове виконання зазначеного рішення суду, який 09 грудня 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 362/5726/13-ц, виданого 19.10.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, про звернення стягнення на предмети іпотеки, які належать на праві власності ОСОБА_1

19 січня 2022 року приватним виконавцем було проведено опис майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1.

Під час опису майна боржника було встановлено, що:

- на земельній ділянці площею 0,3415 га з кадастровим номером :01:007:0108 знаходиться двоповерховий житловий будинок загальною площею 385,3 кв.м та господарській будівлі, що належать на праві власності ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на земельній ділянці площею 0,3415 га з кадастровим номером :01:007:0109 знаходиться двоповерховий житловий будинок загальною площею 312,8 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02 грудня 2024 року стягувач звернувся до приватного виконавця з клопотанням № 0000606/32864-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна, проте, 20 грудня 2024 року отримав від приватного виконавця лист від 18 грудня 2024 року № 59544, яким повідомлялось, що звернути стягнення на зазначене стягувачем майно боржника в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 немає можливості, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до пункту 52 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону, у зв`язку з цим заява скаржника залишена без задоволення.

Скаржник вважає, що вищенаведені обставини вказують на протиправну бездіяльність приватного виконавця щодо відмови у зверненні стягнення на майно боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення (виконавчого листа) Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/5726/13-ц, оскільки відсутні правові підстави для застосування мораторію.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суд Київської області від 27 лютого 2025 року заяву АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо не вчинення виконавчих дій з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме:

- земельної ділянки площею 0,1472 га, кадастровий номер :01:007:0055, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;

- житлового будинку загальною площею 282,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;

- об`єкту незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 15%, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26841107, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0107;

- земельної ділянки площею 0,9991 га, кадастровий номер :01:007:0137, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;

- земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0108, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;

- земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0109, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка.

В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Дударенко А. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просила скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що скарга стягувача підлягала залишенню без розгляду, оскільки стягувач пропустив строк на звернення до суду.У своїй скарзі стягувач зазначив, що 02.12.2024 року він подав клопотання до приватного виконавця, однак, фактично заява щодо звернення стягнення на об`єкти нерухомості, зокрема, на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:007:0108 та :01:007:0109, була подана ще 13.12.2022 року. Вже 24.01.2023 року банк отримав відповідь приватного виконавця про відсутність підстав для звернення стягнення на це майно у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Також, вважає, щосудом неправомірно було проігноровано те, що приватний виконавець обґрунтовано послався на дію мораторію, передбаченого пунктом 5-2 Розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого в умовах воєнного стану забороняється звернення стягнення на нерухоме майно фізичних осіб, що перебуває в іпотеці за споживчими кредитами. Наданий ОСОБА_2 кредит (договір № 27108С30) є саме споживчим, оскільки мав цільове призначення рефінансування кредиту, отриманого на поточні потреби, що не пов`язані з підприємницькою діяльністю. Зміст договору, а не листи чи припущення сторін, є визначальним для встановлення природи кредитних правовідносин.

Крім того, скаржником не було додано належних доказів до скарги при її поданні, а відповідні документи були подані лише у відповіді на заперечення 05.02.2025 року з порушенням строків, без належного клопотання про їх поновлення. Це порушує принципи змагальності та рівності сторін, гарантовані статтями 13 та 126 ЦПК України, та свідчить про процесуальні порушення з боку суду першої інстанції, який прийняв до розгляду скаргу, подану з порушенням процесуального порядку.

За таких обставин, вважає, що висновки суду першої інстанціїпро задоволення скаргиє передчасними, а ухвала такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гуйван Т. П. в інтересах АТ «Державний експортно-імпортний банк» вважала необґрунтованими доводи апеляційної скарги та зазначила про те, що 09.12.2021 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №67843032 на підставі виконавчого листа від 19.10.2016 року про звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 . Надалі, 19.01.2022 року було проведено опис майна боржника. 02.12.2024 року стягувач звернувся з клопотанням про примусову реалізацію майна, однак, отримав відмову з посиланням на дію мораторію відповідно до п. 5-2 розд. VI Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку».

У зв`язку з цим Банк 27.12.2024 подав до суду скаргу на бездіяльність приватного виконавця.

В обґрунтування своєї позиції стягувач посилається на положення законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів», згідно з якими ознаками споживчого кредиту є використання коштів виключно для особистих потреб. У даному випадку, як підтверджено судом першої інстанції, кредит було надано не для задоволення особистих потреб, а на умовах, які не відповідають ознакам споживчого кредиту.

Вважає, що судом досліджено всі надані сторонами матеріали, включаючи зміст кредитного та іпотечного договорів, а також обставини звернення стягувача до виконавця. На підставі викладеного, вважає, щосудпершої інстанціїдійшов правильного висновку про те, що положення мораторію на виконання рішень за споживчими кредитами не підлягають застосуванню до даного правовідношення.

Також, підкреслює, що всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, вже були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку відповідно до чинного законодавства.

В судовому засіданні адвокат Дударенко А . М. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, з викладених в ній підстав.

Адвокат Гуйван Т. П. в інтересах АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 362/5726/13-ц задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 у сумі 11 977 152 грн 16 коп і складається із заборгованості за кредитом 6 737,649,00 грн, процентів за користування кредитом 3 290 602,35 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1 345 156,96 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 603 743,85 грн та за кредитним договором № 27108С31 від 30.04.2008 у сумі 11 315 951 грн 36 коп і складається із заборгованості за кредитом 6 365 000 грн, процентів за користування кредитом 3 107 790,70 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1 272 881,04 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 570 279,62 грн, звернуто стягнення на майно що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 27108Z40 від 13.05.2008 року, а саме:

- земельну ділянку площею 0,1472 га, кадастровий номер :01:007:0055, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка,

- житловий будинок загальною площею 282,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка,

- об`єкт незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 15%, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26841107, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0107,

- земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0108, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка,

- земельну ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0109, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка,

- земельної ділянки площею 0,9991 га, кадастровий номер :01:007:0137, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, які належать на праві власності ОСОБА_1 .

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження .

19 жовтня 2016 року на виконання вказаного рішення Васильківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист № 362/5726/13-ц (т. 1, а. с. 16-17).

09 грудня 2021 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 362/5726/13-ц, виданого на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року (т. 1, а. с. 20-23).

02 грудня 2024 року стягувач звернувся до приватного виконавця з клопотанням № 0000606/32864-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна (т. 1, а. с. 24-27).

Листом від 18 грудня 2024 року № 59544 приватний виконавець повідомив про неможливість звернення стягнення на зазначене стягувачем майно боржника в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, пославшись на дію мораторію на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до пункту 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону, у зв`язку з цим заява скаржника залишена без задоволення (т. 1, а. с. 18-19).

Вважаючи, що приватний виконавець такими діями допустив протиправну бездіяльність, представник стягувача був вимушений звернутися до суду із зазначеною скаргою.

Задовольняючи скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що іпотечні договори, на реалізацію яких звернуто стягнення на майно, за своєю правовою природою не підпадають під ознаки споживчого кредитування. Висновок приватного виконавця про неможливість звернення стягнення на майно боржника із посиланням на пункту 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» є помилковим, а відтак, скарга в цій частині є обґрунтованою.

Разом з тим, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року, із урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви приватного виконавця Голяченка І. П. про зміну способу виконання рішення суду шляхом додаткового звернення стягнення на два житлові будинки, які розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:007:0108 і :01:007:0109. А отже, вимоги скарги в частині, що стосується звернення стягнення на відповідні житлові будинки, є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені,а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документіву випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ст.10 цього Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження») реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до пункту 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Відповідно до пунктів 10, 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»:

- споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту;

- споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як убачається зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 362/5726/13-ц, 30 квітня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 було укладено два окремі кредитні договори.

Відповідно до умов кредитного договору № 27108С30, банк надав позичальнику кредит у сумі 1 200 000 доларів США, зі строком повернення до 15 квітня 2011 року. Згідно з подальшими змінами, внесеними додатковою угодою, кредит було трансформовано у два транші, один з яких передбачав рефінансування попереднього зобов`язання, а інший, надання грошових коштів у сумі 8 048 049 грн.

Згідно з кредитним договором № 27108С31, укладеним того ж дня, банк відкрив для позичальника невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 800 000 доларів США, а в подальшому, також передбачив другий транш у сумі 6 476 000 грн, із зазначеним цільовим призначенням на будівництво.

Станом на 15 серпня 2013 року, за наданими банком розрахунками, загальна сума заборгованості за обома кредитними договорами склала понад 23 000 000 грн, зокрема, включаючи прострочену заборгованість за тілом кредиту, процентами та нарахованими штрафними санкціями.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 13 травня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір № 27108Z40, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, зокрема, земельні ділянки та житловий будинок, розташовані у с. Путрівка Васильківського району Київської області. Надалі, умови іпотечного договору неодноразово змінювались і доповнювались, у тому числі, шляхом включення до предмета іпотеки додаткової земельної ділянки площею 0,9991 га.

Проаналізувавши встановленні вище обставини згідно рішення суду та дослідивши матеріали судової справи, у тому числі копії наданих сторонами документів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що іпотечні договори, на реалізацію яких звернуто стягнення, за своєю правовою природою не підпадають під ознаки споживчого кредитування, адже, зобов`язання за кредитними договорами мали цільове призначення (рефінансування попередніх зобов`язань, фінансування будівництва тощо), що виключає їхню класифікацію як споживчі кредити.

Тобто, зміст умов кредитних договорів свідчать про те, що за рахунок кредитних коштів були задоволені не особисті потреби боржника, як того передбачають положення ЗУ «Про споживаче кредитування», а отримані кошти були спрямовані на будівництво котеджного містечка, що знаходиться за адресою Київська обл., Васльківський район, с. Путрівка, тобто, саме для здійснення підприємницької діяльності.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що кредитний договір № 27108С30 є споживчим, то колегія суддів не може погодитися з такими висновками, адже, скаржниця фактично тлумачить положення Закону України «Про іпотеку» вибірково та на власний розсуд, тоді як правова природа спірних зобов`язань вже була предметом судового аналізу, зокрема, у рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 362/5726/13-ц.

Згідно з матеріалами справи, кредитні кошти за договором № 27108С30 були надані у два транші, перший з яких для рефінансування іншого кредиту, а другий у значному розмірі та з цільовим використанням на господарські потреби, що прямо виключає застосування режиму споживчого кредитування. Законодавство України не розглядає як споживчі кредити ті, що мають цільове комерційне або інвестиційне призначення, навіть якщо вони не супроводжуються окремим підприємницьким статусом позичальника.

А отже, висновки суду першої інстанції щодо непридатності застосування положень про мораторій на звернення стягнення на майно фізичних осіб у межах споживчих кредитів є законними та обґрунтованими.

Водночас, щодо вимог скарги стягувача в частині необхідності примусової реалізації двох житлових будинків, розташованих на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:007:0108 та :01:007:0109, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, у жовтні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І. П. звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про зміну способу виконання рішення суду, а саме шляхом додаткового звернення стягнення на вказані житлові будинки.

Однак, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 362/5726/13-ц чітко визначено перелік майна, що є предметом іпотеки та підлягає реалізації для задоволення вимог кредитора, АТ «Державний експортно-імпортний банк України». При цьому, як двоповерховий житловий будинок загальною площею 385,3 кв.м з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0108, так і двоповерховий житловий будинок загальною площею 312,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0109, не є предметами іпотеки та не були включені до переліку майна, за рахунок якого здійснюється звернення стягнення відповідно до рішення суду.

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги в цій частині.

Більш того, колегія суддів відмічає, що вказані обставини вже були предметом розгляду в межах інших судових проваджень, у тому числі отримали належну правову оцінку Верховним Судом у справі № 362/624/23. Колегія суддів критично оцінює повторне звернення скаржника з тими ж вимогами, які вже були предметом судового контролю, що суперечить принципам правової визначеності.

Колегія суддів також не вбачає процесуальних порушень суду першої інстанції при вирішенні питання щодо прийняття скарги банку до розгляду, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, скаржниця ОСОБА_1 , наполягає на тому, що скарга стягувача підлягала залишенню без розгляду з підстав пропуску строку, встановленого частиною другою статті 449 ЦПК України. На її думку, банк навмисно ввів суд в оману, зазначивши в поданій скарзі, що 02.12.2024 року звернувся до приватного виконавця із клопотанням про вчинення дій щодо примусової реалізації майна, в той час як ще 24.01.2023 року отримав відповідь приватного виконавця про відмову у зверненні стягнення на відповідне майно боржника з тих самих підстав, що наразі оскаржуються.

Крім того, скаржниця вказує, що виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 було відкрито ще 09.12.2021 року на підставі виконавчого листа № 362/5726/13-ц, виданого 19.10.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. 19.01.2022 року в межах провадження було проведено опис майна боржника, ОСОБА_1 .

Скаржниця також зазначає, що стягувач не подав скаргу на бездіяльність виконавця ані після введення мораторію 15.03.2022 року, ані після отримання листа виконавця 24.01.2023 року, а звернувся до суду лише 27.12.2024 року, попередньо направивши лист від 13 грудня 2024 року з метою створення видимості дотримання процесуального строку.

Однак, як установлено судом та підтверджується наявними у справі доказами, 02.12.2024 року АТ «Державний експортно-імпортний банк України» офіційно звернувся до приватного виконавця з клопотанням №0000606/32864-24 про вчинення заходів з примусової реалізації майна (т. 1, а. с. 24-27). У відповідь, листом від 18.12.2024 року № 59544, приватний виконавець повідомив банк про відмову у вчиненні таких дій, посилаючись на мораторій, встановлений пунктом 52 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», доповненого Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 (т. 1, а. с. 18-19).

Отже, фактичне виникнення підстав для звернення до суду з відповідною скаргою відбулося лише 20.12.2024 року, у день отримання банком офіційної відмови (т. 1, а. с. 1-11). Відповідно, звернення банку до суду зі скаргою 27.12.2024 року через Електронний суд було здійснено в межах 10-денного строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання дій суду першої інстанції неправомірними, а сам факт прийняття скарги до розгляду визнає таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що банком не було подано належних доказів одночасно із поданням скарги, а документи надані лише 05.02.2025 року, колегія суддів відмічає, що такі доводи не мають правового значення для вирішення скарги по суті.

Як убачається з матеріалів справи, до первісної скарги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» було долучено достатньо документів, які давали суду першої інстанції належні підстави для оцінки правомірності чи неправомірності дій приватного виконавця. Тобто, навіть подальше долучення додаткових матеріалів (без клопотання про поновлення строку), жодним чином не вплинуло на обґрунтованість вимог банку та не порушило процесуальних прав інших учасників.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги щодо формального порушення строку подання доказів не можуть бути підставою для визнання дій суду першої інстанції неправомірними, оскільки при розгляді скарги суд керувався як належно поданими доказами, так і принципами справедливості, процесуальної рівності та доступу до правосуддя, гарантованими ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Дударенко А. М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 рокузалишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дударенко Анни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено15 липня 2025 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О. В. Желепа

В. А. Нежура