Справа № 369/7426/24
Провадження № 2/369/2233/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

представника позивача - Павлової Н.Є.,

представника відповідача 2 - Самокиша В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Книш Наталії Ігорівни про закриття провадження у цивільній справі № 369/7426/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ», Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави,

ВСТАНОВИВ:

01.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ», Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 15.04.2024 ОСОБА_1 дізналася, що боржник за судовим рішенням у справі №369/15888/21, ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», передав у заставу АТ «СЕНС БАНК» майно, яке може бути використано для погашення стягнення, присудженого Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2023, яке залишено в силі Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2023.

Такі дії ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» порушують права ОСОБА_1 , як кредитора, чиє право вимоги настало раніше, яка заявила 25.09.2021 про своє право вимоги до укладання оскаржуваних договорів між відповідачами. Оскаржувані договори змінили черговість прав вимоги: тепер ОСОБА_1 є другим обтяжувачем у черзі.

Так і не зрозуміло яким чином банку вдалося оформити другий договір застави та зареєструвати обтяження вже після внесеного до арешту згідно Ухвали суду 26.05.2022 у справі №369/15888/21на користь ОСОБА_1 .

На додачу, проблема полягає у тому, що внаслідок знецінення гривні до долара в момент початку виконання остаточного рішення по справі №368/15881/21залишкова вартість арештованих Ухвалою суду 26.05.2022 у справі №369/15888/21 транспортних засобів не буде покривати заборгованість ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» перед ОСОБА_1 . Решта ж транспортних засобів буде в заставі у банку.

Враховуючи наведене, позивач звертається до суду за захистом порушеного права.

27.09.2021 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» отримало претензію від ОСОБА_1 про необхідність погашення заборгованості за Договором позики від 22.09.2017 у сумі тіла заборгованості 84 493 доларів. США. У претензії боржнику було роз`яснено про орієнтовні витрати та намір кредитора стягнути 3% річних, у випадку невиконання претензії. Також у претензії боржнику було роз`яснено про однозначну практику КЦС ВС щодо недобросовісної поведінки боржника щодо кредитора. 13.10.2021 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» повторно отримало претензію. Боржник претензію проігнорував двічі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2023 по справі №369/15888/21, яке залишено в силі Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2023, стягнуто з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 22.09.2017 у розмірі 89 350, 71 доларів США та судових витрат. Ухвалою Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Києво Святошинського районного суду Київської області від 7.06.2023 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» на користь ОСОБА_1 89 350,71 доларів США та судових витрат.

Ухвалою від 26.05.2022 по справі №369/15888/21 накладено арешт на частину транспортних засобів ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», які у ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» продовжують бути в користуванні. За рахунок амортизації арештованих Ухвалою суду транспортних засобів їх вартість з плином часу зменшується.

У проміжок часу після отримання 27.09.2021 та 13.10.2021 претензії від ОСОБА_1 до відкриття провадження у справі№369/15888/21, 17.11.2021, ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» уклало 09.11.2021 оскаржуваний договір кредитної лінії та похідний договір застави.

В межах розгляду справи №369/15888/21 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» надало довідку про те, що 09.11.2021 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» заключило Договір відновлювальної кредитної лінії №PSMB2021296/579/1 на суму 7 000 000,00 (сім мільйонів гривень рівно), де ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» - боржник.

В забезпечення Договору застави від застави за 09.11.2021 №PSMB2021296/579/1 на суму 7 000 000,00 було передано транспортні засоби, які на праві приватної власності належать ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», а у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було вчинено запис обтяження №29474164.

Тобто застава укладена після отримання ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» претензії від ОСОБА_1 ОСОБА_1 не надавала своєї згоди, як кредитор, чиє право вимоги настало раніше, на укладання таких договорів ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ».

21.03.2024 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» уклала другий Договір відновлювальної кредитної лінії №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024 та похідний від нього договір застави.

ОСОБА_1 не надавала своєї згоди, як кредитор, чиє право вимоги настало раніше, на укладання таких договорів ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ».

У Витязі від 15.05.2024 наявне обтяження №31233593 від 21.03.2024, де обтяжувачем зазначено АТ «СЕНС БАНК». Підстава обтяження Договір застави, серія та номер: №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024. Відомості про обтяження за погодженням з обтяжувачем, розмір основного зобов`язання 5 000 000,00 грн., строк виконання зобов`язання 20.03.2027, термін дії 21.03.2029, звернення стягнення не зареєстровано. Строк, передбачений ч. 2 ст. 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» становить 5 днів.

Тобто, за час розгляду справи №369/15888/21 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» уклало з АТ «СЕНС БАНК» два кредитні договори, PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021, №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024, в забезпечення за якими передало транспортні засоби.

При чому у справі №369/15888/21 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» двічі намагалося оскаржити арешт, отримало дві відмови, а у процесуальних документах вказувало, що арешт в інтересах ОСОБА_1 порушує права АТ «АЛЬФА БАНК». В той же час АТ «АЛЬФА БАНК» арешт накладений по справі №369/15888/21 ніяк не оскаржувало.

Станом на поточну дату не відомо чи погашено заборгованість за кредитом PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021. Не відомо і який залишок заборгованості за таким кредитом та умови такого договору.

Станом на поточну дату не відомо чи погашено заборгованість за кредитом №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024. Не відомо і який залишок заборгованості за таким кредитом та умови такого договору.

15.04.2024 адвокат Павлова Н.Є. за дорученням ОСОБА_1 отримала Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №90307530 (надалі - Витяг від 15.04.2024). У Витязі від 15.04.2024 року наявне обтяження №29474164, де обтяжувачем зазначений АТ «АЛЬФАБАНК», застаріла назва АТ «СЕНС БАНК». Згідно розгорнутого витягу №90444236 від 19.04.2024 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» передало у заставу такі транспортні засоби: 1. Сідловий тягач Volvo FH, свідоцтво про реєстрацію т. з. CXX НОМЕР_1 , РІК ВИПУСКУ 2008, номер об`єкта: НОМЕР_2 , номер державної реєстрації: НОМЕР_3 . 2. Інший транспортний засіб, напівпричіп-паливоцистерна Еверласт НПЦ 30-01, свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_4 , рік випуску 2014; Номер об`єкта: НОМЕР_5 , номер державної реєстрації: НОМЕР_6 . 3. Автомобіль вантажний, вантажний паливо цистерна Scania R420, свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_7 , рік випуску 2010, номер об`єкта: НОМЕР_8 , номер державної реєстрації: НОМЕР_9 . 4. Автомобіль вантажний, сідлач тяговий Scania R420,свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_10 , рік випуску 2007; Номер об`єкта: НОМЕР_11 , номер державної реєстрації: НОМЕР_12 . 5. Інший транспортний засіб, напівпричіп паливоцистерна EVERLAST EVL-P, Свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_13 , рік випуску 2016; номер об`єкта: НОМЕР_14 , номер державної реєстрації: НОМЕР_15 . 6. Автомобіль вантажний Вантажний паливозаправник ГАЗ С41R13, Свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_16 , рік випуску 2015; номер об`єкта: НОМЕР_17 , номер державної реєстрації: НОМЕР_18 . 7. Автомобіль вантажний сідловий тягач VOLVO FH460, Свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_19 , рік випуску 2012; номер об`єкта: НОМЕР_20 , номер державної реєстрації: НОМЕР_21 . 8. Інший транспортний засіб, напівпричіп-паливоцистерна EVERLAST EVL-P-33-03, Свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_22 , рік випуску 2018; номер об`єкта: НОМЕР_23 , номер державної реєстрації: НОМЕР_24 .

Відповідно до витягу від 15.05.2024 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» передало у заставу ТОВ «СЕНС БАНК» згідно Договору застави №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024 такі транспортні засоби: 1. Інший транспортний засіб VOLVO FM 04, спеціальний вантажний сідловий тягач, Свідоцтво про реєстрацію т. з. CТР№ НОМЕР_25 , рік випуску 2018; номер об`єкта: НОМЕР_26 , номер державної реєстрації: НОМЕР_27 . 2. Інший транспортний засіб EVERLAST ST3-12 НОМЕР_28 , спеціалізований напівпричіп цистерна, Свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_29 , рік випуску 2018; номер об`єкта: НОМЕР_30 , номер державної реєстрації: НОМЕР_31 . 3. Інший транспортний засіб VOLVO FM 04, спеціальний вантажний сідловий тягач, Свідоцтво про реєстрацію т. з. CТР№ НОМЕР_32 , рік випуску 2018; номер об`єкта: НОМЕР_33 , номер державної реєстрації: НОМЕР_34 . 4. Інший транспортний засіб EVERLAST ST3-12 НОМЕР_28 , спеціалізований напівпричіп цистерна, Свідоцтво про реєстрацію т. з. НОМЕР_35 , рік випуску 2018; номер об`єкта: НОМЕР_36 , номер державної реєстрації: НОМЕР_37 .

Також у Витязі від 15.04.2024 наявні обтяження №№29846874, 29846890, 29846906, 29846927, 29846940 арешт рухомого майна, обтяжувач ОСОБА_1 . Обтяження на користь ОСОБА_1 були накладені згідно ухвали суду від 26.05.2023 у справі №369/15888/21 Ухвалою суду від по справі заарештовано такі транспортні засоби: 1. вантажний автомобіль VOLVO FH червоного кольору 2008 р.в. номерний знак НОМЕР_38 , поставлений на облік 17.01.2015; 2. вантажний автомобіль SCANIA R420 жовтого кольору 2005 р.в. номерний знак НОМЕР_39 , поставлений на облік 08.04.2015; 3. вантажний автомобіль SCANIA R420 оранжевого кольору 2007 р.в., номерний знак НОМЕР_40 , поставлений на облік 16.03.2016; 4. вантажний автомобіль SCANIA R420 білого кольору 2010 р.в. номерний знак НОМЕР_41 , поставлений на облік 05.05.2016; 5. вантажний автомобіль VOLVO FH 460 зеленого кольору 2012 р.в. номерний знак НОМЕР_42 , поставлений на облік 01.06.2021.

По справі №369/15888/21 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» у клопотанні від 08.08.2022 (т.3 а.с.159 161) просило скасувати такий арешт, оскільки накладення арешту на рухоме майно, яке до моменту постановлення ухвали,було передано у встановленому законом порядку у заставу, та збереження даного арешту порушує права заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави та здійснює втручання в правовідносини за договором застави АТ «АЛЬФА БАНК», який взагалі не залучався до участі у справі №369/15888/21. Іншими словами, двічі отримавши претензію ОСОБА_1 , будучи відповідачем по цивільній справі ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» передало в заставу транспортні засоби. При чому, АТ «АЛЬФА БАНК» до справи ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» не залучало, наполягало, що АТ «АЛЬФА БАНК» має пріоритет як кредитор.

Стандартною умовою договору застави є декларація заставодавця, що у третіх осіб відсутні до нього права вимоги, в задоволення яких може бути передано об`єкт застави. В Договорі застави № PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 наявні подібна умова. На аркушів 2 в кінці Розділу 3 наявний пункт у договорі, що ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» гарантує, що предмет застави жодним чином не обтяжений.

Не виключено, що укладаючи оскаржувані договори застави ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» не повідомило АТ «СЕНС БАНК» про наявність цивільного спору та отримання претензії від ОСОБА_1 двічі до укладання оскаржуваних договорів. Відтак, оспорювані договори могли бути укладені без повної обізнаності відповідача, АТ «СЕНС БАНК», про майновий стан боржника ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», тобто під впливом омани ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» АТ СЕНС БАНК» допустив помилку, ст. ст. 229, 230 ЦК України.

При чому в п.1 Договору застави № PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 зазначено, що право вимоги АТ «АЛЬФА БАНК»/АТ «СЕНС БАНК» є переважним. А згідно п. п. п. 4.2.1. Протягом 10 днів з дня погіршення стану предмету застави ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» зобов`язується замінити предмет застави на рівноцінний, чого зроблено не було.

Укладені кредитні договори № PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021, №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024, похідні від них договори застави порушують право ОСОБА_1 , як кредитора, чиє право вимоги настало раніше, оскільки ОСОБА_1 заявила про свої права раніше аніж такі договори було укладено.

ОСОБА_1 має легітимне очікування стягнути кошти з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» в повному обсязі, як кредитор, чиє право вимоги настало раніше. Договори відновлювальних кредитних ліній та похідні договори застави укладено після отримання претензії боржником. Касаційне провадження відкрито за безпідставною скаргою, а у клопотання про зупинення стягнення ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» зазначило недостовірну інформацію про договори поставки військовим частинам.

Відповідно, у випадку чинності Договору відновлювальної кредитної лінії №PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 та похідних від нього договорів застави, такі договори мають бути оскаржені ОСОБА_1 , а обтяження у Державному реєстрі рухомого майна виключено.

Аналогічно, у випадку чинності Договору відновлювальної кредитної лінії №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024 та похідних від нього договорів застави, такі договори мають бути оскаржені ОСОБА_1 , а обтяження у Державному реєстрі рухомого майна виключено.

Важливими для вирішення справи є обставини, як додатково засвідчують звичку ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» системно порушувати права ОСОБА_1 , як кредитора, чиє право вимоги настало раніше, дії ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» які знижують шанси ОСОБА_1 стягнути фактично всі присудженні кошти.

У Витязі від 15.04.2024 року наявне обтяження №30180021, де обтяжувачем зазначена засновник ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» ОСОБА_2 , а саме обтяження припинено 27.11.2023 за заявою ОСОБА_2 згідно витягу №90444020 від 19.04.2024.

Тобто, достеменно знаючи про наявність присудженого стягнення засновник ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», ОСОБА_2 , наклала тимчасово обтяження на майно підконтрольної їй юридичної особи, а зняла таке обтяження після оприлюднення КЦС ВС Ухвали від 06.11.2023 про зупинення виконання рішення суду у справі № №369/15888/21.

У Витязі від 15.04.2024 року наявне обтяження №30713372 щодо застави рухомого майна за договором від 27.07.2023, обтяжувач АТ «ЮНЕКС БАНК». Згідно Витягу № 90443870 від 19.04.2024 підставою є Договір фінансового лізингу 0.119.0723.ЮО_Л від 27.07.2023, видавник АТ «ЮНЕКС БАНК». Об`єкт обтяження автомобіль легковий LAND ROVER RRS L461. Новий. Об`єм двигуна:2 997, тип палива:-Дизель. Комплектація 3.0 Diesel I6 350 PS AWD Auto, Autobiography. Колір Santorini Black, 2023 р.в. Номер об`єкта: НОМЕР_43 . Обтяження заборона відчуження. Строк виконання зобов`язання 27.07.2026.

Станом на поточну дату не відомо чи погашено заборгованість ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» за Договір фінансового лізингу 0.119.0723.ЮО_Л від 27.07.2023. Не відомо і який залишок заборгованості за таким кредитом та умови такого договору.

Тобто, програвши 07.06.2023 по справі № 368/15881/21 ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» стягнення у сумі взяло у фінансовий лізинг автомобіль вартістю 3125191,50 грн., що становить 3125191,50/37,17=84 078,33 долари США. Ціна укладеного договору лізингу співставна з присудженою заборгованістю за рішенням суду у справі №369/15888/21. у перерахунку на комерційний курс долара США станом на 27.07.2023, дату оформлення договору лізину.

Представник позивача зазначила, що станом на поточну дату виконання рішення по справі №369/15888/21 зупинено Ухвалою КЦС ВС від 06.11.2023, яка вмотивована відомостями, наданими ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» про те, що ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» має контракти на поставку палива силам оборони. Факт відсутності таких контрактів спростовується відповідями військових частин на адвокатські запити адвоката Павлової Н.Є.

Представник позивача просила суд врахувати встановлену Київським апеляційним судом у постанові від 26.09.2023 недобросовісну поведінку директора ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» щодо перекручування обставин підписання нею договору позики, стягнення коштів за яким присуджено рішенням суду у справі №369/15888/21. Також позивач просить суд врахувати, що згідно відкритої фінансової звітності залишок коштів на рахунку ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» становив: у 2021 році 3 025,00 тис. грн., у 2022 році 7 653,80 тис. грн., у 2023 3 350,90 тис. грн. Відповідно у періоди укладання спірних договорів у ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» були обігові кошти аби обслуговувати власний бізнес.

Також згідно відкритої фінансової звітності розмір інші поточних зобов`язань ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» становив: у 2021 році 8 725,30 тис. грн., у 2022 році 17 608,90 тис. грн., у 2023 році 25 969,60 тис. грн.

Таким чином згідно відкритої фінансової звітності ТОВ «СОФІЯ ОЛ» з 2021 року по 31.12.2023 відбулось очевидне погіршення майнового стану товариства. Інші поточні зобов`язання ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» за три роки зросли майже втричі, що свідчить про суттєве погіршення майнового стану боржника. Складається ситуація, коли за наявності обігових коштів ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» після настання моменту сплати за вимогою ОСОБА_1 оформлює кредити, разюче збільшує інші поточні зобов`язання та купує люксову автівку. Такі дії ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» можуть свідчити про умисне вимивання коштів з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» аби уникнути сплати боргу ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного позивачка просила суд:

1. Визнати недійсним Договір відновлювальної кредитної лінії №PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 та всі додатки до такого договору;

2. Застосувати наслідки недійсності до Договору відновлювальної кредитної лінії №PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 та до всіх додатків до такого договору;

3. Визнати недійсним Договір застави №PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 та всі додатки до такого договору;

4. Визнати недійсним Договір відновлювальної кредитної лінії №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024 та всі додатки до такого договору;

5. Застосувати наслідки недійсності до Договору відновлювальної кредитної лінії №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024 та до всіх додатків до такого договору;

6. Визнати недійсним Договір застави PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024 та всі додатки до такого договору;

7. Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

17.05.2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 20.05.2024 року за вхідним № 23733) подано відзив ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» на позов за підписом адвоката Хасіна І.Б. У відзиві представник товариства вказує, що виконання рішення у справі № 369/15888/21 зупинено Верховним Судом, саме рішення винесено упередженим судом, ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» грошей за Договором позики грошей б/н від 22.09.2017 року не отримувало, а сама постановка питання, що внаслідок укладення договору фінансового лізингу ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» взяло на себе зобов`язання, зменшивши тим самим свої активи є нонсенсом, позовні вимоги є повністю необґрунтованими, позивачем не доведено факт порушення її права оскаржуваним договором на момент укладання такого договору, посилання позивача на посунення її внаслідок укладання оскаржуваного договору у черзі кредиторів свідчать про її неадекватність у просторі і часі. Також адвокат Хасін І.Б. називає смішним припущення позивача, що ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» не повідомило банк про отримання претензії ОСОБА_1 , оскільки, як вказує адвокат Хасін І.Б., лізингоодержувач не повинен повідомляти лізингодавця про всі отримані ним від шахраїв листи і претензії, а натяк позивача, що банк міг діяти під впливом помилки є зловживанням процесуальними правами позивачем. У відзиві ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» не заперечило щодо розміру заявлених позивачем витрат на адвоката.

29.05.2024 року до суду представником відповідача 2 Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Семенцем І.І. подано відзив у якому він зазначив наступне.

На думку Банку, Позивач помилково кваліфікує оскаржувані правочини як фраудаторні, у зв`язку з чим подано безпідставний позов.

Зокрема ознаками фраудаторності правочинів є: умисел на завдання шкоди правам іншої особи; шкода як наслідок укладення правочину.

Оспорювані правочини відповідних ознак не містять та не направлені на виведення майна Боржника. Навпаки, залучення кредитних коштів дозволяє Боржнику оперативно вирішувати питання підприємницької діяльності, швидко інвестувати кошти за видами господарської діяльності та отримувати максимальний економічний зиск. Для кредитних договорів не є характерним виведення активів Боржника, напроти, дозволяє залучити певний об`єм коштів за відносно невелику плату для поліпшення фінансової спроможності підприємства.

Укладання кредитних договорів та надання застави в якості гарантії виконання зобов`язань характерно для звичайної господарської діяльності.

Позовна заява не містить доказів, що укладені оспорювані правочини порушують право Позивача легітимного очікування стягнення кошів з ТОВ «СОФІЯ ОЛЙ» чи відсутності у Боржника коштів/майна для задоволення вимог Позивача крім переданого в заставу. Представник ОСОБА_1 робить припущення, що оспорювані правочини можуть мати вплив на виконання Боржником судового рішення у справі №369/15888/21, однак, не надає жодних доказів, що оспорювані правочини унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/15888/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 22.09.2017 р. у розмірі 89 350, 71 доларів США, а Позивач просить визнати недійсними кредитні договори та договори застави рухомого майна, що не входило до предмету спору у вищевказаній судовій справі.

На підставі зазначеного представник відповідача 2 2 Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Семенець І.І. просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ», Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави.

03.06.2024 року до суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Павловою Надією Євгеніївною подано до суду через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 03.06.2024 року за вхідним № 26515) відповідь на відзив, у якому вона підтримала позовні вимоги та просила судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2024 року постановлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7426/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ», Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави відмовити.

24.06.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» - адвокатом Хасіном Ігорем Борисовичем подано заперечення на відповідь відзив у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 30332/25 від 25.06.2025 року) в якій представник відповідача 1 просив суд зупинити провадження у справі до завершення касаційного перегляду рішення у справі № 369/15888/21.

10.07.2024 року представник відповідача 2 АТ «СЕНС БАНК» - Семенець Іван Іванович, через канцелярію суду зареєстрував клопотання про закриття провадження у справі оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

30.07.2024 року Хасін Ігор Борисович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» подав заяву про закриття провадження у справі.

18.09.2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» - адвокатом Хасіном Ігорем Борисовичем подано заяву про закриття провадження у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 41805 від 18.09.2024року) в якій представник відповідача 1 просив суд зупинити провадження у справі оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2024 року постановлено у задоволенні заяви Хасіна Ігоря Борисовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» про закриття провадження у справі відмовити, та відмовити у задоволенні клопотання Семенця Івана Івановича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про закриття провадження у справі.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

25.09.2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павлової Надії Євгеніївни (зареєстровано за вхідним № 42732/25 від 25.09.2024 року) в якому представник позивача просила суд відмовити у задоволенні заяв банку та ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» про закриття провадження у справі.

20.01.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Книш Наталії Ігорівни про закриття провадження у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 3010/25 від 20.01.2025 року) в якому представник позивача зазначила наступне.

ОСОБА_3 звернулася з позовом про визнання недійсними двох кредитних договорів та похідних від них договорів застави, оскільки вважала, що такі договори вчинено на шкоду її інтересам як кредитора, чиє право вимоги настало раніше.

У момент, коли ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» виплатило ОСОБА_1 весь борг, включно з усіма відшкодуванням всіх присуджених судових витрат у справі №369/15888/21 та виплатою всіх відсотків за договором позики грошей від 22.09.2017, предмет спору у справі №369/7426/24 припинив існувати.

ОСОБА_1 припинила бути кредитором ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ».

Позивач більше не має порушеного права, тому предмет спору відсутній.

Як наслідок, на думку позивача, провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а судові витрати ОСОБА_4 підлягають стягненню з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» в силу ч. 3 ст.142 ЦПК України. Така позиція ОСОБА_4 повністю узгоджується з практикою Верховного Суду щодо подібних правовідносин, а саме з висновком, який викладено у постанові КЦС ВС у КЦС ВС у постанові від 20.09.2021 у справі №638/3792/20, а також ВП ВС у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04.

Представник позивача зазначила, що у постанові КЦС ВС від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 викладено висновок, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У п. 4.15 Постанови ВП ВС від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 виснувано, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. При чому Велика Палата Верховного суду погодилась, що провадження підлягає закриттю, бо на момент вирішення спору предмет спору припинив існувати.

Предмет спору (порушення ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» прав Петрової С. як кредитора, чиє право вимоги настало раніше) існував на момент звернення ОСОБА_4 з даним позовом та припинив існувати після погашення ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» заборгованості перед позивачем.

Керуючись ч. 3 ст. 142, п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Книш Наталія Ігорівна просила суд провадження у справі закрити. Судові витрати позивача стягнути з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» у повному обсязі.

20.01.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» - адвокатом Хасіном Ігорем Борисовичем подано заяву у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 3025/25 від 20.01.2025 року) в якій представник відповідача 1 зазначив наступне.

На думку відповідача 1 безпосередньо в день судового засідання 20.01.2025 року представник Позивача подала заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зловживаючи процесуальними правами, та посилаючись на те, що: « ОСОБА_3 припинила бути кредитором ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ»» та «Позивач більше не має порушеного права, тому предмет спору відсутній предмет справи».

Відповідач 1 зазначив, що постановою КАС від 03.12.2024 року у справі № 369/7441/24 за участі тих самих осіб та з ідентичним предметом спору, було скасовано ухвалу Києво-Святошинського райсуду, винесену тим самим складом суду, про закриття провадження за відсутністю предмету спору. Скасовуючи ухвалу, КАС зазначив:

«Враховуючи, що спірний договір фінансового лізингу 0.119.0723.ЮО_Л від 27.07.2023, укладений між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «Софія Ойл» не є неукладеним та не був визнаний недійсним, відсутні правові підстави вважати, що в даній справі відсутній предмет спору.

Частиною третьою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто друге речення частини третьої статті 142 ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача.

Суд першої інстанції не врахував, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) не є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат.

Зазначене узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16, від 02 липня 2020 року у справі № 688/3712/19, від 08 липня 2020 року у справі № 688/3320/19, від 24 липня 2020 року у справі № 688/3361/19, від 09 липня 2020 року у справі № 688/3556/19, від 23 липня 2020 року у справі № 688/3708/19, від 11 січня 2021 року у справі № 688/3359/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції не врахував таку правову позицію Верховного Суду, яка є незмінною.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та стягнення у зв`язку з цим з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі та стягнення понесених позивачем судових витрат на професійну допомогу,з ухваленням правничу нового судового рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.».

Незважаючи на винесення цієї постанови, яка є остаточною та висновки якої є цілком релевантними для даної справи та обов`язковими при розгляді інших справ за участі тих самих осіб, Позивач знову просить Суд винести таку ж ухвалу у даній справі.

Як вбачається з постанови КАС від 03.12.24р., він не переглядав ухвалу в частині відмови в закритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, з огляду на те, що оскаржувану ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи зазначене, представник відповідача 1 ТОВ «Софія Ойл» просить суд розглядати заяву Позивача про закриття провадження у справі, як заяву про відмову від позову.

04.03.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Книш Наталії Ігорівни про зупинення провадження у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 11309/25 від 05.03.2025 року) в якому представник позивача зазначила наступне.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» та АТ «АЛЬФА БАНК» про визнання недійсними кредитних договорів та похідних договорів застави, оскільки такі договори були вчинені на шкоду кредитору. Після сплати ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» боргу ОСОБА_1 , ОСОБА_1 вказала, що питання про закриття провадження має бути вирішено після повної оплати всіх відшкодувань ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», включно з витратами на адвоката у справі про стягнення 3% річних, справа №369/6181/24.

ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» вважає, що справа не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області, а предмет спору відсутній, тому відшкодовувати витрати ОСОБА_1 на адвоката уданій справі не потрібно. ОСОБА_1 вважає, що їй має бути відшкодовано судові витрати у справі №369/7426/24 коштом ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ».

Станом на дату подання клопотання відсутній висновок Верховного Суду як саме слід діяти у ситуації, коли кредитор оскаржив правочини, вчинені на його шкоду, а боржник, після відкриття провадження усунув порушене право кредитора.

ОСОБА_1 також звернулася з позовом до ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» та АТ «ЮНЕКС БАНК», справа № 369/7441/24, у якому просила визнати недійсним договір лізингу, оскільки такий договір було укладено на шкоду кредитору. Після подання позову боржник, ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» борг ОСОБА_1 сплатило, суд першої інстанції за заявою ОСОБА_1 провадження закрив та стягнув судові витрати з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ». Апеляційний суд таке рішення скасував.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Павлової Н.Є. на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл», Акціонерного товариства «Юнекс Банк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

Предметний та суб`єктний склад у справах №№369/7426/24 та 369/7441/24 тотожний.

На підставі зазначеного представник позивача ОСОБА_1 адвокат Книш Наталія Ігорівна просила суд зупинити провадження у справі №369/7426/24 до винесення Верховним Судом рішення за результатами касаційного перегляду справи № 369/7441/24. У випадку відмови у задоволенні даного клопотання, розглянути клопотання про закриття провадження подане 20.01.2025 року, а саме закрити провадження у даній справі у зв`язку з усуненням боржником, ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» порушеного права позивача та покласти судові витрати ОСОБА_1 по справі на ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» у повному обсязі.

06.03.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» - адвокатом Хасіном Ігорем Борисовичем подано заяву у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 3025/25 від 20.01.2025 року) в якій представник відповідача 1 зазначив наступне.

Посилання Позивача в заяві про зупинення на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (абзац 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України) є безпідставним.

Враховуючи зазначене, представник відповідача 1 ТОВ «Софія Ойл» - Хасін І.Б. просить суд відмовити в задоволенні клопотання Позивача про зупинення провадження у справі; розглянути клопотання Позивача про закриття провадження в зв`язку з відмовою від позову та клопотання ТОВ «Софія Ойл» про закрити провадження в зв`язку з непідвідомчістю справи судам загальної юрисдикції; закрити провадження у справі, поклавши судові витрати на Позивача.

19.05.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» - адвокатом Хасіном Ігорем Борисовичем подано заяву у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 25507/25 від 21.05.2025 року) в якій представник відповідача 1 зазначив наступне.

Оскільки позивачем було подано заяву про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, а відповідачем заяву про закриття провадження у справі в зв`язку з її непідвідомчістю судам загальної юрисдикції, вважаємо за необхідне повідомити про те, що 02.04.25р. КЦС ВС винесено постанову у іншій справі - № 369/7441/24 - за участі тих самих осіб та з аналогічним предметом, провадження в якій було закрито. Двоє суддів зі складу колегії виклали свої окремі думки, тексти яких з ЄДРСР додаються.

Як вбачається з цих окремих думок, судді Зайцев А.М. та Тітов М.Ю. погодилися з позицією ТОВ «Софія Ойл» щодо непідвідомчості господарської справи, предметом якої є визнання недійсними господарського договору між двома юрособами, судам загальної юрисдикції.

Крім того, суддя Тітов М.Ю. в окремій думці зазначив: «По-друге, підставою для закриття провадження у справі згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України є відсутність предмета спору. Частина перша статті 4 ЦПК України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частинпершої та другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається . Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер . Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Таким чином, саме позивач викладає у позовній заяві свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, а в разі подання позову за відсутності предмета спору такі його дії можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами . З цього слідує, що предмет спору повинен бути взагалі відсутній

Водночас задоволення відповідачем позовних вимог позивача після пред`явлення позову свідчить про існування предмета спору та могло бути підставою для відмови позивача від позову, адже відповідач не міг задовольнити вимоги позивача в позові, у якому відсутній предмет спору .

По-третє, виключно статтею 142 ЦПК України встановлюється порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У частині третій цієї статті зазначено, що в разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, як свідчить аналіз частини третьої 142 ЦПК України, суд може покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати лише в тому разі, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 255 ЦПК України) внаслідок задоволення відповідачем його вимог після пред`явлення позову.

Однак, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, колегія суддів на наведене уваги не звернула, аналіз статті 142 ЦПК України в цілому не здійснила та не врахувала, що зазначеною нормою права взагалі не передбачено покладення на відповідача обов`язку компенсувати позивачу понесені ним витрати в разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору.

Навпаки, як зазначено в частині четвертій статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат , пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто Цивільний процесуальний кодекс України надає право лише відповідачу заявити вимоги про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, у разі доведення необґрунтованості дій позивача, наприклад, подання позову за відсутності предмета спору (Такий підхід повністю узгоджується з положеннями статей 44, 142, 255 ЦПК України).»

Таким чином, в окремій думці судді Тітова М.Ю. повністю підтримано доводи ТОВ «Софія Ойл» щодо:

- непідвідомчості цієї господарської справи судам загальної юрисдикції;

- неможливістю закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, якщо цей спір існував на момент подачі позову;

- безпідставності покладення судових витрат на відповідача у разі фактичної відмови позивача від позову.

Враховуючи зазначене, представник відповідача 1 ТОВ «Софія Ойл» - Хасін І.Б. просить суд врахувати наведене при розгляді справи та при розгляді клопотань про її закриття та закрити провадження у даній справі, оскільки, на думку сторони відповідача 1, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

20.05.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» - адвокатом Хасіном Ігорем Борисовичем подано заяву про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 25721/25 від 22.05.2025 року) в якій представник відповідача 1 зазначив наступне.

Оскільки Позивачем не надано та не могло бути надано жодного звіту про послуги, які було надано ним станом на 29.04.2024 року, ТОВ «Софія Ойл» позбавлене можливості надати заперечення щодо необхідності та співмірності кожної з таких послуг.

Відтак, на думку відповідача 1, заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не тільки відповідає принципам справедливості, але й не є обґрунтованим, пропорційним, розумним та виправданим, будь-який звіт про фактично надані послуги відсутній.

Окремо звертаємо увагу Суду на те, що Позивачем було подано одночасно 2 ідентичних позови (справи №№ 369/7426/24 та 369/7441/24), які відрізняються лише реквізитами договорів та даними Відповідача-2, натомість, все обґрунтування позовних вимог є повністю однаковим. Так само ідентичним є зміст всіх поданих Позивачем у обох справах клопотань, заперечень тощо.

Також, на думку відповідача 1 оскільки витрати Позивача на правову допомогу вже було стягнуто у справі №369/7441/24, повторне їх стягнення у даній справі є безпідставним.

З урахуванням того, що Позивачем не надано передбачений ч. 3 ст. 137 ЦПК України обов`язків детальний опис робіт, виконаних адвокатом, витрати на правову допомогу, на думку відповідача 1, взагалі не підлягають розподілу та стягненню з Відповідачів, незалежно від винесеного Судом рішення.

Позивачем подано заяву про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору на стадії до початку розгляду справи по суті. Оскільки розгляд справи не розпочато, на думку відповідача 1, критерій складності справи взагалі не може застосовуватися.

Крім того, оскільки орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу було зроблено, виходячи з повноцінного розгляду справи по суті судом першої інстанції, цей розмір судових витрат не може відповідати обсягу послуг, наданих на стадії підготовчого засідання.

Враховуючи зазначене, представник відповідача 1 ТОВ «Софія Ойл» - Хасін І.Б. просить суд прийняти ці заперечення та врахувати їх при розгляді клопотання Позивача про стягнення витрат на правову допомогу. У разі задоволення заяви Позивача про закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України, зменшити розмір витрат Позивача на правову допомогу до 1 000 грн.

21.05.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павлової Надії Євгеніївни про закриття провадження у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 25899 від 22.05.2025 року) в якому представник позивача зазначила наступне.

У зв`язку з прийняттям Касаційним цивільнім судом у складі Верховного Суду постанови від 02.04.2025, якою залишено в силі Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.10.2024 у справі 369/7441/24, представник позивача просила суд задовольнити заяву адвоката Книш Н.І., подану 20.01.2025, та закрити провадження у справі №369/7426/24, а судові витрати ОСОБА_1 стягнути з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» у повному обсязі.

20.01.2025 адвокат Книш Наталія Ігорівна, яка діє в інтересах позивача, ОСОБА_1 подала заяву про закриття провадження у справі, у якій просить закрити провадження та стягнути судові витрати ОСОБА_1 з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» Адвокат Книш Н. І. посилається на п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України,ч. 3 ст.142 ЦПК України та висновки, які викладено у постанові КЦС ВС у КЦС ВС від 20.09.2021 у справі №638/3792/20, постанові ВП ВС від 26.06.2019 у справі № 13/51 04

З урахуванням висновку КЦС ВС, викладеного щодо тотожних правовідносин, у постанові від 02.04.2025 по справі № 369/7441/24, представник позивача вважає за необхідне заяву адвоката Книш Н. І. про закриття провадження у справі підтримати.

Представник позивача вважає доречним та обґрунтованим просити суд покласти судові витрати ОСОБА_1 , по справі у повному обсязі на ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ», оскільки саме недобросовісні дії ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» стали причиною звернення до суду.

Крім того, Позивач навів на аркуші 24 позовної заяви детальний розрахунок судових витрат, а у складі додатків до позову позивач надав рахунок №2904/1 від 24.04.2024 та квитанцію №30-1853996/1/с від 30.04.2024 року.

21.05.2025 ОСОБА_1 та АО «АТТОРНЕЙС» підписали про надання послуг правничої допомоги по справі №369/7426/24 в електронній формі.

28.06.2024 АО «АТТОРНЕЙС» отримало оплату за правничу допомогу ОСОБА_1 у повному обсязі.

У позові позивач просила стягнути витрати по справі саме з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ».

На підставі зазначеного представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павлова Надія Євгеніївна просила суд долучити до матеріали справи висновок Верховного Суду щодо тотожних правовідносин та документи на підтвердження судових витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді першої інстанції; судові витрати ОСОБА_1 стягнути з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» у повному обсязі.

Протокольною ухвало Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 03.06.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павлова Надія Євгеніївна підтримала клопотання про закриття провадження у справі від 20.01.2025 року та керуючись ч. 3 ст. 142, п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України просила закрити провадження, судові витрати ОСОБА_1 стягнути з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ». Також представник позивача просила суд клопотання відповідача про зупинення провадження залишити без розгляду.

У судовому засіданні 03.06.2025 року представник відповідача 2 Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Самокиша В.Ю. не заперечувала щодо залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі та не заперечувала щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

У судове засідання 03.06.2025 року представник відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» не з`явився, 06.03.2025 року надав до суду клопотання у якому просив суд відмовити в задоволенні клопотання Позивача про зупинення провадження у справі; розглянути клопотання Позивача про закриття провадження в зв`язку з відмовою від позову та клопотання ТОВ «Софія Ойл» про закрити провадження в зв`язку з непідвідомчістю справи судам загальної юрисдикції; закрити провадження у справі, поклавши судові витрати на Позивача.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно положень пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, на підставі наведеного дану справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що представником позивача подано заяву про закриття провадження у справі з підстав відсутності спору, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною 2 ст. 255 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з аналізу положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України вбачається, що у разі задоволення відповідачем вимоги позивача після пред`явлення позову, суд присуджує стягнення понесених останнім судових витрат з відповідача.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 року в справі № 910/12876/19.

Понесенні позивачем витрати на професійну правову допомогу підтверджуються актом наданих послуг № 1909/1 від 19.09.2024 року.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Суд, при ухваленні рішення враховує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Також, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Крім того, згідно ст.ст. 134, 137 ЦПК України позивач у позовній заяві надав суду попередній розрахунок судових витрат, які очікує понести за час розгляду справи: підготовка та подання позовної заяви та всіх супутніх клопотань і заяв 20 000,00 грн., підготовка та подання відповіді на відзив 10 000,00 грн. Зазначив, що всього буде дві відповіді на відзив, бо буде два відзиви. Відповідно витрати на відзив складуть 2*10 000,00=20 000,00 грн. Участь адвоката в одному судовому засіданні і подання супутніх до такої участі інших документів по справі 5 000,00 грн. за одне судове засідання. Всього очікується три судові засідання підготовчі і два засідання по суті: 1+2=5; 3*5000=15 000,00 грн. Також очікується одне ознайомлення з матеріалами справи по 5 000 грн.

Всього витрат на адвоката 20 000,00+20 000,00+15 000,00+5 000,00 =60 000,00 грн.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

13.04.20224 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «АТТОРНЕЙС» укладено Договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання адвокатським бюро клієнту правничої допомоги в обсязі та на умовах передбачених Договором.

Відповідно до п. 4.2. гонорар адвокатського об`єднання за оскарження двох кредитних договорів та похідних від цих договорів застави, які укладені, які укладені між ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» та АТ «СЕНС БАНК» у суді першої інстанції становить 60 000,00 грн.

Згідно Акту надання послуг № 1909/2 від 19.09.2024 року на підставі Договору № 1304/1 від 13.04.2024 року виконавцем були виконані наступні роботи та надані такі послуги за відповідну ціну:

1) 369/7426/24 Підготовка та подання позову та супутніх заяв (заяв про забезпечення доказів та заява про забезпечення позову) дата вчинення дії 01.05.2024 року 15 000,00грн;

2) 369/7426/24 Підготовка та подання відповіді на відзив АТ "АЛЬФА БАНК" дата вчинення дії 03.06.2024 року 7 500,00 грн;

3) 369/7426/24 Ознайомлення з матеріалами справи. Дата вчинення дії 20.06.2024 року 5 000,00 грн;

4) 369/7426/24 Підготовка та подання відповіді на відзив ТОВ "СОФІЯ ОЙЛ" дата вчинення дії 23.06.2024 року 7 500,00 грн;

5) 369/7426/24 Підготовка проекту заяви свідка (відповідей ОСОБА_1 на запитання ТОВ "СОФІЯ ОЙЛ") 27.06.2024, 31.07.2024 року 1 000,00 грн;

6) 369/7426/24 Підготовка та подання уточненого клопотання про витребування доказів 11.07.2024 року 1000,00 грн;

7) 369/7426/24 Участь адвоката Павлової Н.Є. у судовому засіданні 29.07.2024 року 5 000,00 грн;

8) 369/7426/24 Підготовка та подання заперечень на заяву про закриття провадження у справі. Дата вчинення дії 09.08.2024 року 2 000,00 грн.;

9) 369/7426/24 Участь адвоката Павлової Н.С. у судовому засіданні 03.09.2024 року 5 000,00 грн;

10) 369/7426/24 Ознайомлення з матеріалами справи. Дата вчинення дії 03.09.2024 року 5 000,00 грн.;

11) 369/7426/24 Підготовка та подання клопотання про приєднання доказів (постанови КЦС ВС від 07.08.2024 року № 369/15888/21 та доказів недобросовісності засновниці ТОВ "СОФІЯ ОЙЛ") дата вчинення дії 11.09.2024 року 1 000,00 грн.;

12) 369/7426/24 Підготовка та подання заяви про закриття провадження у зв`язку з усуненням боржником порушеного права позивача та участь адвоката Павлової Н.Є. в останньому судовому засіданні по справі 5 000,00 грн.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну позову, значенням справи для сторони позивача, враховуючи той факт, що при розгляді цивільної справи № 369/7426/24 було встановлено, що спір виник в результаті неправомірних дій відповідача 1, суд вважає за можливе стягнути понесенні витрати на професійну правову допомогу у розмірі 60 000,00 грн. лише з відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ».

Керуючись ст. ст. 142, 255, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Книш Наталії Ігорівни про закриття провадження у цивільній справі № 369/7426/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ», Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави, - задовольнити.

Провадження у цивільній справі № 369/7426/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ», Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави, закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» (, адреса: 08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_44 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 15.07.2025 року.

Суддя А.В. Янченко