Дата документу 16.07.2025 Справа № 332/1982/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1982/25
Провадження №22-ц/807/1222/25
Головуючий в 1-й інстанції Ретинська Ю.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2025 року, постановлену у м. Запоріжжя у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №84/2023, видане 29.12.2023 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., зареєстроване в реєстрі за № 6914, спадкоємцю майна ОСОБА_2 , 1980 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на спадщину, яка складається з вкладу, що знаходиться у філії: Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» із залишком станом на 28.11.2023 в сумі 846761,76 грн. та стягнути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти у сумі 805200,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2025 року справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Нововоронцовського районного суду Херсонської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 Сніжко Ігор Олегович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду, справу направити на розгляд до суду першої інстанції за встановленою територіальною підсудністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, не врахував імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а тому помилився у визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справи.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг, інформація щодо декларування/реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в реєстрі територіальної громади м. Запоріжжя відсутня, а відповідно до відповіді №1319498 від 25.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 24.12.1991 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Заводського району м. Запоріжжя, а відтак і до територіальної юрисдикції Заводського районного суду м. Запоріжжя, а тому справа підлягає направленню для розгляду по суті до Нововоронцовського районного суду Херсонської області за підсудністю, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

До позовної заяви долучено копію довідки від 15.05.2023 року №2326-/12137 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з якої вбачається, що фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 та копію паспорта ОСОБА_1 з зазначенням місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншого суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з ч. 7 ст. 187 ЦПК України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Приписами ч. 8 ст. 187 ЦПК України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

У відповідності до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Кабінетом Міністрів України 01 жовтня 2014 року прийнято Постанову №509 "Про облік осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" і затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 вищевказаної постанови довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно абзацу 20 пункту 2 Постанови, інформація про внутрішньо переміщену особу, у тому числі отримана від уповноваженої особи територіальної громади/центру надання адміністративних послуг у вигляді сформованої електронної справи, включається до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб без копій/сканкопій документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку. При цьому посадова особа уповноваженого органу, уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг несе персональну відповідальність за правильність внесення інформації про внутрішньо переміщену особу до електронної справи та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Закон України" Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" N 1706-VII від 20.10.2014 є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" № 509 від 01.10.2014, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", згідно зі ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених уст.1 цього Закону.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Позивач на підтвердження підсудності справи Заводському районному суду м. Запоріжжя надав до позову копію довідки від 15.05.2023 року №2326-/12137 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з якої вбачається, що фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . Оскільки вказана довідка підтверджує місце проживання особи, це є достатньою підставою для визначення територіальної підсудності у відповідності до вимог ч.1 ст. 27 ЦПК України за Заводським районним судом м. Запоріжжя.

Між тим, слід зазначити, що вказана довідка не є актуальною на час вирішення питання щодо відкриття провадження оскільки датована 15.05.2023 року і суду першої інстанції при повторному вирішенні процесуального питання відкриття провадження у справі необхідно перевірити відповідні відомості.

За таких обставин висновок суду про те, що справа не підсудна Заводському районному суду м. Запоріжжя, є помилковим та передчасним.

Таким чином, суд першої інстанції у достатній мірі не врахував вимоги закону під час відкриття провадження у справі, що призвело до помилкового вирішення вказаного процесуального питання.

Доводи апеляційної скарги спростовують правильність висновку суду першої інстанції, а питання щодо визначення підсудності вирішено з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав скаржника на вільний доступ до правосуддя та до належного суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,367,374,379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2025 року у цій справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2025 року.

Головуючий: С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков