Справа № 211/1571/18
Провадження № 4-с/211/7/25
У Х В А Л А

іменем України

10 липня 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

представника скаржника

(у режимі відеоконференції) Галенка О.Є.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника Мартинової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються: Петрівський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Галенко О.Є. звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), мотивуючи свою заяву тим, що у Петрівському відділі державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження, відкрите на підставі судового наказу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №211/1571/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх спільної дитини. Як зазначає скаржник, вона звернулася до Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для здійснення перерахунку заборгованості, але їй було відмовлено, оскільки згідно з наданими державному виконавцю засобами електронного зв`язку заявами стягувача заборгованість зі сплати аліментів відсутня станом по 30.09.2022. Разом із цим, ОСОБА_2 заперечує щодо написання будь-яких розписок, вбачає неправомірним зарахування державним виконавцем у період сплати аліментів з 22.05.2018 по 30.09.2022 без оригіналів заяв та розписок. Вважає, що у боржника ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів. Державний виконавець не взяв до уваги пояснення ОСОБА_2 в її заяві про перерахунок заборгованості, чим допустив неправомірну бездіяльність, яку просить встановити у судовому рішенні, та зобов`язати начальника Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №56444571, в якому не враховувати період сплати аліментів у період 22.05.2018 по 30.09.2022.

12.03.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі, зобов`язано Петрівський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду матеріали виконавчого провадження №56444571.

19.03.2025 від представника боржника надійшли заперечення на скаргу, в яких зазначено, що ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати аліментів, платежі здійснює регулярно. Зазначає, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень до ВП №56444571 наявні заяви стягувача від 21.09.2020, 23.03.2021, 17.10.2022 про отримання від боржника аліментів у повному обсязі, які правомірно були враховані державним виконавцем. Крім того, вказує, що з 22.05.2018 по 22.01.2025 у ОСОБА_2 не виникало питання щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів за період 2018-2022 років. Протягом 2018-2022 років ОСОБА_1 сплачуував аліменти ОСОБА_2 шляхом перерахування грошових коштів на її рахунок та надання готівкових коштів. У зв`язку з зазначеним просить відмовити у задоволенні скарги. Крім того, просить стягнути зі стягувача витрати з правничої допомоги у розмірі 16000 грн та призначити у справі почеркознавчу експертизу.

27.03.2025 від Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли матеріали виконавчого провадження №56444571 та надано письмові заперечення, які обґрунтовані тим, державним виконавцем засобами електронного зв`язку було отримано розписки ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_1 від 02.06.2018, 23.10.2018, 04.09.2019, 13.01.2021, 23.03.2021, 17.10.2022. Крім того, боржником було надано копії квитанцій про регулярне перерахування аліментів на користь ОСОБА_2 у період з січня 2020 по вересень 2022 року. У період з 2018-по 2022 роки боржник офіційно не був працевлаштований, тому державним виконавцем було враховано зазначені вище документи про сплату аліментів. Крім того вказує, що твердження скаржника про наявність заборгованості не відповідають дійсності, оскільки, навіть, якщо не враховувати спірні заяви стягувача, станом на 31.12.2024 у боржника існує переплата зі сплати аліментів у розмірі 53785,74 грн.

У судове засідання представник скаржника-стягувача з`явився, на задоволенні скарги наполягав, з мотивів, викладених у ній.

Представником Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано заяву про розгляд скарги без їх участі та про відмову у її задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях.

Боржник та його представник у судове засідання з`явилися, проти задоволення скарги заперечували з мотивів, зазначених у запереченнях.

30.04.2025 у задоволенні клопотання представника боржника ОСОБА_1 адвоката Мартинової Н.Ю. про призначення судової почеркознавчої експертизи було відмовлено.

Заслухавши представника скаржника, боржника та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов таких висновків.

18.04.2018 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі №211/1571/18 за заявою ОСОБА_2 з ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

На підставі вищевказаного судового наказу від 18.04.2018 державним виконавцем Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження.

У своїй заяві скаржник зазначає, що з 22.05.2018 по 30.09.2022 боржник ОСОБА_1 не сплачує стягувачу аліменти на утримання їхньої доньки, що призвело до утворення заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до п.4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частинами 1-4, 8 ст. 71 Закону передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

В частині першій ст. 195 Сімейного кодексу України визначений строк, за який нараховується заборгованість зі сплати аліментів - «час, протягом якого не проводилось їх стягнення», тобто аліменти не сплачувались взагалі або сплачувались у розмірі, меншому за мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України, а також суб`єкта (платник аліментів який отримує заробіток(доход)) та базовий розмір (фактичний заробіток (доход)) для нарахування заборгованості за аліментами.

Частина 2 цієї статті визначає іншого суб`єкта (платник аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу) та базовий розмір (середня заробітна плата працівника для даної місцевості) для нарахування заборгованості за аліментами. При цьому, у частині другій статті 195 СК України не зазначений строк, за який повинна нараховуватись заборгованість за аліментами, отже необхідно застосовувати строк, зазначений у частині першій цієї статті, оскільки законодавець вказав у частині 2 ст.195 СК України умови та складові визначення заборгованості за аліментами, які відрізняються від вказаних у частині першій цієї статті, а строк, за який нараховується заборгованість, не вказав, з метою уникнення зайвого повторення, тому що він залишається тим же, що і в частині першій - «час, протягом якого не проводилось їх стягнення».

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У матеріалах виконавчого провадження наявні квитанції АТ «ПриватБанк» за період з січня 2020 року по вересень 2022 року про перерахування ОСОБА_1 . ОСОБА_2 грошових коштів. Хоча в даних квитанціях не зазначено призначення платежу, але суд вважає, що при існуванні у боржника аліментних зобов`язань перед стягувачем, дані перекази обґрунтовано можливо вважати саме сплатою аліментів, оскільки існування жодних інших грошових вимог між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду доведено не було.

З огляду на зазначене, суд вважає, що державним виконавцем правомірно було враховано такі квитанції в рахунок сплати аліментів ОСОБА_1 .

Крім того, за оспорюваний скаржником період в матеріалах виконавчогопровадження наявні розписки, складені від імені ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_1 від 02.06.2018, 23.10.2018, 04.09.2019, 13.01.2021, 23.03.2021, 17.10.2022.

У ході судового розгляду було допитано у якості свідка державного виконавця Петрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гриву А.А., яка пояснила, що у її провадженні перебуває ВП №56444571 зі стягнення алімнтів на користь ОСОБА_2 . Оскількиз 2018 по 2022 роки боржник ОСОБА_1 офіційно не був працевлаштований, то розрахунок заборгованості здійснювався за середнім рівнем доходів в місцевості. ОСОБА_2 вона особисто не бачила, після відкриття провадження стягувач повідомила, що проживає в іншому місті, тому листування здійснювалося через засоби зв`язку, зокрема, месенджер "Вайбер". На питання сторін пояснила, що спірні розписки від 02.06.2018, 23.10.2018, 04.09.2019, 13.01.2021, 23.03.2021, 17.10.2022, були отримані у месенджер "Вайбер", зареєстровані у ДВС, а потім завантажені у АСВП. Більш детально щодо отримання зазначених документів пояснити не може, оскільки у той час провадження здійснювала державний виконавець Тверетінова Є.М., яка вже у ДВС не працює.

Суд відхиляє доводи скаржника про те, що зазначені розписки про отримання від боржника коштів не складалися стягувачем, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження даного факту відносно стягувача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження №56444571 з 2018 року (дата першої розписки) не містять заяв стягувача державному виконавцю про відкликання розписок, від стягувача не надходило заяви про призначення почеркознавчої експертизи на підставі п. 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в матеріалах справи відсутні будь-які докази про вручення підозри чи обвинувального акту або обвинувального вироку, який набрав законної сили, з приводу написання стягувачем розписки під тиском або підроблення офіційних документів боржником чи третіми особами тощо.

Таким чином, суд вбачає, що у державного виконавця не було підстав вважати недійсними подані йому розписки від імені ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_1 від 02.06.2018, 23.10.2018, 04.09.2019, 13.01.2021, 23.03.2021, 17.10.2022.

Отже, державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості виходячи з наявних у матеріалах виконавчого провадження документів, які передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5, а доводи скаржника про те що дії державного виконавця є неправомірними оскільки остання не здійснила перерахунок заборгованості по аліментам, є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що предметом розгляду у даній справі є неправомірні дії державного виконавця, яка полягає у небажанні повторно здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, однак суд не зобов`язаний встановлювати обставини складання стягувачем спірних розписок, зважаючи на те, що стягувач у судове засідання не з`явилася, а при розгляді клопотання боржника про призначення почеркознавчої експертизи таких розписок, представник стягувача заперечував проти задоволеня такого клопотання.

Державний виконавець у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями з`ясовувати обставини написання стягувачами розписок про отримання коштів в рахунок погашення боргу, зокрема встановлювати їх безгрошовість чи написання їх під тиском тощо.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У даному випадку, доводи скарги ОСОБА_2 , спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та суд доходить висновку про те, що дана скарга не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги боржника про стягнення з заявника витрат на правничу допомогу, суд також вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Так, в обґрунтування можливості стягнення таких витрат представник боржника посилається на загальні норми ЦПК України, а саме, ст.ст. 133 та 137 ЦПК України.

Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З огляду на зазначене, та зміст ст. 48 ЦПК України, яка передбачає, що сторонами є позивач та відповідач, суд вбачає, що вимоги ст.ст. 133 та 137 ЦПК України регулюють питання розподілу судових витрат саме у позовному провадженні.

Дане цивільне провадження розглядається в межах розділу VII ЦПК України, як стадії судового контролю за виконанням судових рішень.

У зазначеному розділі міститься ст. 452, яка регламентує розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги, але саме між заявником та суб`єктом оскарження, яким є орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця.

Боржник є стороною виконавчого провадження, в межах розгляду скарг в порядку виконання судових рішень він не є суб`єктом, чиї дії оскаржуються, його участь при розгляді таких скарг не є обов`язковою, а тому і його витрати на правничу допомогу у даному випадку не підлягають стягненню з заявника.

Разом із цим, суд звертає увагу, що у разі, якщо боржник вважає, що діями стягувача йому нанесено шкоду, він має можливість урегулювати дане питання шляхом зверненння до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного, керуючись статями 260, 353, 354, 451, 452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються: Петрівський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 10.07.2025.

Суддя Є.К. Костенко