07.07.2025 Справа №469/840/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2025 року селище Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Тавлуя В.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Дорошенко А.В. про забезпечення позову, -
06.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості за договором позики в сумі 217476.32 грн.
Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю відповідача до залучення до участі у справі її правонаступника.
Ухвалою суду від 06.01.2023 провадження у справі поновлено, замінено первісного відповідача у справі ОСОБА_2 на її правонаступників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У зв`язку із заміною відповідача на її правонаступників, 22.05.2024 ОСОБА_1 заявлені уточнені позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців, які несуть зобов`язання перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину, за правилами ч.І ст.1282 ЦК України, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики у сумі 151918.85 грн., з ОСОБА_4 -154802.03 грн.
- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок.
Заява обґрунтована тим, що відповідачі є спадкоємцями боржника за договором позики, відповідно до вимог ч.2 ст.1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі; враховуючи, що з 01 липня 2021 року скасовано мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, відповідачі можуть скористатися своїм правом на відчуження належних їм земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.
Згідно ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози не виконання рішення суду.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Так, позивачем заявлені позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців, які несуть зобов`язання перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину, за правилами ч.І ст.1282 ЦК України, а саме: позивачка просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики у сумі 151918,85 грн., з ОСОБА_4 154802,03 грн.
Таким чином, суд вважає, що відчуження зазначеного нерухомого майна може зробити неможливим виконання рішення в рамках зазначеного судового провадження.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Дійшовши висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній цивільній справі, суд, вирішуючи питання про співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами суд виходить з наступного.
Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 320/3560/18 (провадження № 61-5051св19) достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
При цьому, Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.
За змістом ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Враховуючи зазначені правові позиції Верховного Суду та обставини справи, дійшов висновку, суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову заборона відповідачам вчиняти із земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва будь-які дії спрямовані на відчуження земельних ділянок та органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок є співмірним із заявленими вимогами.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак заява представника позивача про забезпечення позову, на думку суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки забезпечене майно фактично перебуває у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Підстави для застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст.154 ЦПК України судом не встановлені.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154, 258-261 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
Заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Дорошенко А.В. про забезпечення позову задовольнити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.
Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Суддя: