Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Кравченко О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Хорольської І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Магдалинівської селищної ради, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із домоволодіння, яке розташоване в с.Кільчень (Радянське) Самарівского (Магдалинівського) району Дніпропетровської області. Дане домоволодіння складається з будинку (позначено в технічному паспорті літ.А), сіней (літ.а), літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.В,Г,Д), навісу (літ.Ж), погріба (літ.Е), споруд (№1-3). Загальна площа будинку становить 71,2 м2, житлова 47,3м2. Присадибна земельна ділянка не приватизована.

Позивачка являється єдиною спадкоємицею першої черги за законом, інші спадкоємці (діти спадкодавця) від прийняття спадщини відмовились на її користь.

У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння вона не має можливості за наступних підстав. Будинок придбано на підставі договору купівлі-продажу в дослідного господарства «Поливанівка» 15.05.1992 року, однак після придбання будинку, право власності в БТІ не було зареєстровано.

У зв`язку з вказаними обставинами нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено про необхідність звернення до суду для вирішення питання щодо спадкування.

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку загальною площею 71,2 м2, житловою 47,3м2 (позначено в технічному паспорті літ.А), сіней (літ.а), літньої кухні (літ.Б), сараю (В,Г,Д), навісу (літ.Ж), погріба (літ.Е), споруд (№1-3), що належало чоловікові, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по праву спадкування за законом.

Ухвалою від 18 березня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання, витребувано з Магдалинівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та цивільна справа призначена до судового розгляду.

У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Магдалинівської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника селищної ради. Рішення просить прийняти згідно вимог закону.

Представник третьої особи Магдалинівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, про що було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 19.05.2020 (а.с.4).

16.11.2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, ОСОБА_2 . Діти померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовились на користь позивачки, подавши 16.11.2020 державному нотаріусу відповідні заяви, що підтверджується копією спадкової справи №146/2020 (а.с.36-52).

20.01.2025 позивачка подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 20.01.2025 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а. с.52).

Відповідно до типового договору купівлі-продажу житлового будинку, на умовах, передбачених постановою Ради Міністрів СРСР від 01.07.1983 року, укладеного між С/Г «Поливанівка» с.Радянська Магдалинівського району від 15.06.1992 року, ОСОБА_2 придбав 3-кімнатний житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 , оплата за будинок проведена повністю (а.с.6-9).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , складеного 02.02.1993 року КП «Магдалинівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , зазначений власником вказаного домоволодіння, яке складається з житлового будинку ( літ.А в технічному паспорті), сіней (літ.а), літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.В,Г,Д), навісу (літ.Ж), погріба (літ.Е), споруди (№1-3). Загальна площа будинку складає 71,2 м2, житлова 47,3 м2. Житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1976, 1980, 1992 роках (а.с.10-12).

Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 18.02.2008 №20/1, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 виконавчий комітет селищної ради вирішив оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 за громадянином ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 03.12.2024 №163 змінено адресу об`єкта нерухомого майна житлового будинку, який належав ОСОБА_2 , присвоївши адресу з наступними реквізитами: АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за життя не залишив заповіту, спадкування здійснюється за законом.

З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що 16.11.2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Діти померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовились на користь позивачки, подавши 16.11.2020 державному нотаріусу відповідні заяви.

Отже, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні.

За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (з 03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , складеного 02.02.1993 року КП «Магдалинівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1976, 1980, 1992 роках.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 03.12.2024 №163 змінено адресу об`єкта нерухомого майна житлового будинку, який належав ОСОБА_2 , присвоївши адресу з наступними реквізитами: АДРЕСА_1 .

З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Тобто ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №95, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №19-32/319), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року №553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В установлений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 належало ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 15.06.1992, технічним паспортом на житловий будинок від 02.02.1993, рішенням виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 18.02.2008 №20/1 та рішенням виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 03.12.2024 №1636, дослідженими судом.

Враховуючи те, що позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого чоловіка, з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 13, 80-81, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 по праву спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на:

- домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , що складається із житлового будинку загальною площею 71,2 м2, житловою 47,3м2 (позначено в технічному паспорті літ.А), сіней (літ.а), літньої кухні (літ.Б), сараю (В,Г,Д), навісу (літ.Ж), погріба (літ.Е), споруд (№1-3).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач Магдалинівська селищна рада, , місцезнаходження: 51100, Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Магдалинівка, вул.Центральна, 46.

Третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: 51100, Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Магдалинівка, вул.Центральна, 32.

Суддя О.Ю.Кравченко