ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний»,

розглянув без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро справу, що виникла із цивільних правовідносин, в якій подана заява представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, головуючий у суді першої інстанції Демидова С.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2023року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м; виплату ОСОБА_2 компенсації за 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м, в розмірі 338 756,00грн, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області; припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частки гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , загально площею 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частки гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , загальне площею 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м; виплату ОСОБА_2 компенсації за 1/6 частки гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м, в розмірі 38 050,00грн, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального Управління Державноі судової адміністрації України в Дніпропетровській області; усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні гаражем, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні зазначеним майном та зобов?язання ОСОБА_2 звільнити займане приміщення цього гаражу; а також стягнення судових витрат, що складаються із судового збору, витрат на проведення оцінки вартості спірного майна, проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрат на професійну правничу допомогу.

Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 липня 1994року № НОМЕР_2 власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м, на праві спільної сумісної власності є: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Власником гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13 грудня 2004року, є ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після смерті якого відкрилася спадщина. 08 лютого 2021року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. була відкрита спадкова справа за № 02/2021 після смерті померлого ОСОБА_5 . До складу спадщини увійшла 1/3 частина квартири та частина гаражу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровського від 11 травня 2022року у справі № 201/12597/21, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2023року, визнано за ОСОБА_2 , який є сином померлого ОСОБА_5 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/9 частку квартири та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 частку гаражу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 02 серпня 2023року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 460, ОСОБА_3 є пережившою дружиною ОСОБА_5 та їй належить частка гаражу у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до договору дарування частки гаражу від 02 серпня 2023року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 474, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 2/3 частки гаражу.

Таким чином, ОСОБА_1 на праві власності належить 4/9 частки квартири та 5/6 частки гаражу.

ОСОБА_3 на праві власності належить 4/9 частки квартири. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 525, відповідно до якого ОСОБА_3 після її смерті передає у власність ОСОБА_1 зазначені 4/9 частки квартири в замін на зобов`язання виконувати розпорядження, зазначені у цьому договорі.

ОСОБА_2 на праві власності належить 1/9 частки квартири та 1/6 частки гаражу.

Позивачка пославшись на вимоги статті 365 ЦК України просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/9 частку квартир та 1/6 частку гаражу та визнати за нею право власності з виплатою грошової компенсації відповідачу, оскільки його частка є незначною та не може бути виділена в натурі. На підтвердження чого надала висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 15-09-01/2023 від 03 жовтня 2023року, виділити в натурі 1/9 частку квартири неможливо, поділити квартиру на 8/9 та 1/9 частки також неможливо.

Щодо визначення незначною частки гаражу та неможливості його виділення в натурі зазначала, що їй на праві власності належить 5/6 часток гаражу, загальна площа гаража становить 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м. Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна виділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У даному випадку гараж вочевидь не може бути виділений в натурі на 5/6 та 1/6 частки без втрати свого цільового призначення, як гараж.

Крім того позивачка вказувала, що між сторонами існує конфлікт, а тому спільно користуватися вказаним майном вони не зможуть.

Щодо квартири зазначала, що між нею та відповідачем наразі розглядається Дніпровським апеляційним судом цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3 . Стосовно гаражу позивачка зазначала, що відповідач без її дозволу та попередження змінив замки на металевих воротах гаражу, а тому наразі вона не має можливості ним користуватися, у зв`язку з чим звернулася з заявою до відділу поліції, проте їй було роз`яснено право вирішення даної ситуації в рамках цивільно-правових відносинах.

Також вказувала, що припинення права власності на 1/9 частки квартири не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки йому та членам його сім`ї на праві приватної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_4 .

Припинення права власності відповідача на 1/6 частку гаражу також не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу на праві приватної власності належить інший гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

За замовленням позивачки оцінювачем ОСОБА_7 було зроблено висновки про вартість об`єктів оцінки, а саме: квартири АДРЕСА_3 , ринкова вартість якої становить 3 048 800,00грн, а вартість 1/9 частки становить 338 756,00грн; гаража, ринкова вартість якого становить 228 300,00грн, а вартість 1/6 частки становить 38 050,00грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025року позов задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м.

Виплачено ОСОБА_2 компенсацію за 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м., в розмірі 338 756,00грн., які знаходяться на депозитному рахунку Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частки гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , загально площею 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , загальне площею 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м.

Виплачено ОСОБА_2 компенсацію за 1/6 частки гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Біологічний», гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 21,2 кв.м з підвалом 19,9 кв.м, в розмірі 38 050,00грн., які знаходяться на депозитному рахунку Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 8 062,46грн, витрат на проведення оцінки вартості спірного майна в розмірі 3 200,00грн та витрат на проведення судово будівельно-технічної експертизи в розмірі 14 500,00грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025року залишено без змін.

Заяви та клопотання подані учасниками справи

24 червня 2025року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, яка обґрунтовувалась тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20500,00грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту заяви дійшов висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас, в чинному цивільно-процесуальному законодавстві передбачені критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Пашніна А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надала: ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1392110 від 02 червня 2025року; платіжну інструкцію №177 про оплату послуг; додаткову угоду №1 до договору №0611 про надання правової допомоги від 06 листопада 2023року; акт прийому-передачі виконаних робіт від 24 червня 2025року (а.с.232-235, т.2).

В акті прийому-передачі виконаних робіт від 24 червня 2025року адвокат Пашніна А.В. навела види правничої допомоги, які були надані, а саме: супровід справи у Дніпровському апеляційному суді. Вартість таких послуг склала 20500,00грн.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Тож, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023року у справі № 686/31892/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

03 липня 2025року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Костогриз О.В. про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, участі у судовому засіданні 24 червня 2025року в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 500,00грн є явно завищеними.

Зокрема апеляційний суд зауважує, що правова позиція сторін, зокрема позивача, інтереси якого, як в суді першої так і апеляційної інстанції, представляла адвокат Пашніна А.В., була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи, адвокат був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають, оскільки брав учать у справі в суді першої інстанції, тому роз`яснення клієнту вірогідності досягнення бажаного ним результату за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, узгодження з клієнтом правової позиції, узгодження з клієнтом правової позиції, необхідної до викладення у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та складання та подання його до апеляційного суду в інтересах клієнта становлять собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права та інші обставини, тому, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, а також клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00грн, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00грн.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025року.

Судді: