ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

08 липня 2025 року

м. Харків

справа № 642/672/24

провадження № 22-ц/818/855/25, 22-ц/818/1196/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Лариса Миколаївна, товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрон трейд», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМОІЛ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» про призначення судової технічної експертизи документів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року у складі судді Бородіна О.В.,-

УСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» (надалі ТОВ, Позивач) звернулися до суду з позовом про визнання договорів позики, договору застави недійсними та зобов`язання вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ГПЛ», на підставі інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що 26.10.2023 Комінтернівським районним судом міста Харкова у справі № 641/6260/23 було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 (далі «Відповідач-1») на користь ОСОБА_2 (далі «Відповідач-2»), грошові кошти в сумі 10 000 000,00 грн, у зв`язку з невиконанням Відповідачем-1 умов договору позики від 16.12.2022. Рішення набрало законної сили 27.11.2023 року. Дослідивши обставини, які викладені у вказаному рішенні суду, ТОВ вважає, що правовідносини стосовно укладення між відповідачами договору позики, що був забезпечений заставою автотранспортних засобів мають ознаки фраудаторності та повинні бути визнані недійсними з підстав їх фіктивності. Зазначене підтверджується тим, що правовідносини з договору позики виникли між відповідачами 16.11.2022 на підставі письмового договору про позику ОСОБА_1 у ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 500 000,00 грн із строком виплати до 16.11.2027 «16» листопада 2022 року ( надалі Договір позики 1). Зазначений договір був забезпечений заставою транспортних засобів, на суму 5 000 000 грн. 16.12.2022 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було додатково до договору позики від 16.11.2022 укладено договір позики, відповідно до умов якого Відповідач-1 взяв у борг у Відповідача-2 грошові кошти у сумі 10 000 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 16.09.2023 (надалі «Договір-2»). Тобто умовами Договору позики 2 було не тільки збільшено суму боргу, але і зменшено встановлений Договором 1 строк користування грошима. За змістом рішення Комінтернівським районним судом міста Харкова у справі № 641/6260/23 від 26.10.2023, 20.09.2023 на адресу Відповідача-1 Віповідачем-2 була направлена вимога про повернення грошових коштів в повному обсязі, строком до 27.09.2023. «25» вересня 2023 року Відповідач-2 отримав від Відповідача-1 відповідь про неможливість повернення позичених коштів, ані зараз, ані у найближчий час, що змусило Відповідача-2 звернутися до суду.

Однак, за пів-року до зазначеної вище події, а саме 08.05.2023 ТОВ звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Відповідача-1 про стягнення заборгованості з повернення передоплати за договором поставки № 020120/6 від 02.01.2020 р. у сумі 565 062,19 грн., штрафу у сумі 1 564 215,40 грн. та штрафних санкцій (24 % та індекс інфляції) у сумі 616 261,62 грн. Даній справі присвоєно номер 922/1856/23.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.08.2023 р. по справі № 922/1856/23, позовні вимоги Позивача задоволено частково, стягнуто з Відповідача-1 заборгованість з повернення передоплати у сумі 565 062,19 грн., штраф у сумі 564 898,75 грн., 24 % річних у сумі 350 958,74 грн., інфляційних втрат у сумі 261 938,45 грн., а також судовий збір у сумі 26 142,87 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 06.09.2023 р. по даній справі стягнуто з Відповідача-1 на користь Позивача 312 183,13 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 р. по справі № 922/1856/23 рішення Господарського суду Харківської області від 25.08.2023 р. змінено в частині нарахування штрафних санкцій.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2023 р. у справі № 922/1856/23 скасовано в частині стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 163 496,74 грн. та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат у зазначеній сумі. Стягнуто з Відповідача-1 на користь Позивача заборгованість з повернення передоплати у сумі 565 062,19 грн., штраф у сумі 292 993,43 грн., 24 % річних у сумі 350 958,74 грн., інфляційної індексації у сумі 171 988,11 грн., судовий збір у сумі 14 201,64 грн., а також грошові кошти у сумі 148 686,39 грн. у якості компенсації понесених Позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Також Позивач 09.05.2023 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Відповідача-1, про стягнення заборгованості за договорами поставки № 2018/12/07-1 від 07.12.2018 р. та № 2020/08/12-1 від 12.08.2020 р. у загальній сумі 2 576 248,95 грн., з яких: 879 189,47 грн. заборгованість по оплаті за товар, 439 594,73 грн. штраф, 82 3067,16 грн. пеня, 61 935,51 грн. 3% річних, 372 462, 08 грн. індекс інфляції. Даній справі присвоєно номер 922/1857/23.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 р. по справі № 922/1857/23 стягнуто з Відповідача-1 на користь Позивача грошові кошти у сумі 1 818 585,59 грн. з яких заборгованість по оплаті товару 879 189,47 грн., штраф 439 594,73 грн., пеня 65 444,35 грн., 3 % річних 61 894,96 грн., індекс інфляції 372 462,08 грн., судовий збір за подання позовної заяви 27 278,78 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 1 342,00 грн.

Додатковим Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 р. по справі № 922/1857/23 стягнуто з Відповідача-1 на користь Позивача грошові кошти у сумі 389 559,37 грн у якості компенсації понесених Позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 р. по справі № 922/1857/23 рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 р. залишено без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 р. по справі № 922/1857/23 скасовано в частині стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 150 000,00 грн. та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат у зазначеній сумі.

Стягнуто з Відповідача-1 на користь Позивача грошові кошти у сумі 1 847 206,37 грн. з яких заборгованість по оплаті товару 879 189,47 грн., штраф 439 594,73 грн., пеня 65 444,35 грн., 3 % річних 61 894,96 грн., індекс інфляції 372 462,08 грн., судовий збір за подання позовної заяви 27 278,78 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 1 342,00 грн., а також грошові кошти у сумі 239 559,37 грн. у якості компенсації понесених Позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач вказує, що станом на дату складання даного позову сума матеріальної вимоги Позивача до Відповідача-1, що підтверджується рішеннями суду, становить 3 630 656,24 грн.

З наведеного вище слідує, шо правовідносини між Позивачем та Відповідачем-1 за договорами поставки виникли задовго до укладення спірних Договору-1, Договору-2 та Договору застави між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

Наявність заборгованості Відповідача-1 перед Позивачем знаходиться у прямому причинному зв`язку із укладенням між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 Договору-1, Договору-2, що укладені у простій письмовій формі, та Договору застави.

Так, станом на 16.11.2022 р. (дата укладення Договору-1 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2) Відповідач-1 за договорами, укладеними з Позивачем, мав перед останнім загальну заборгованість в сумі 1 444 251,66 грн (без врахування штрафних санкцій).

Згідно з повідомленням, яке 03.05.2022 було надіслано Позивачу, Відповідач-1 повідомив, що 30.04.2022 , внаслідок трьох ракетних ударів, що були здійснені під час військової агресії з боку російської федерації, він втратив все майно, за рахунок якого відбувалась робота його підприємницької діяльності та виробництво власної продукції.

Таким чином, згідно зі змістом зазначеного вище повідомлення, з 24.02.2022 й дотепер (на момент направлення повідомлення на адресу Позивача) Відповідач-1 з незалежних від нього обставин, опинився у вкрай скрутному становищі, що значно вплинуло на можливість здійснення розрахунків з кредиторами.

У зв`язку з даною обставиною Відповідач-1 просив у Позивача відтермінувати виконання зазначених вище договорів поставки на 1 (один) рік.

На переконання позивача, Відповідач-1, з метою уникнення відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за договорами поставки перед Позивачем, 16.11.2022 уклав з Відповідачем-2 Договір-1 на загальну суму 2 500 000,00 грн та, 16.12.2022 Договір-2 на загальну суму 10 000 000,00 грн. Крім того, з метою приховування майна, на яке в перспективі можливо було звернути стягнення, між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було «укладено» Договір застави (до Договору-1) дев`ятнадцяти транспортних засобів - вантажних та легкових автомобілів, реальна оціночна вартість яких на момент укладення договору застави становить понад 11 000 000,00 грн.

Позивач вважає, що між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 були укладені фраудаторні правочини з метою приховання активів Відповідача-1 та ухилення від сплати Відповідачем-1 боргів, в першу чергу боргів перед Позивачем.

Крім того, позивач, вказує, що відповідачі є пов`язаними особами, оскільки згідно листів № 20/12-1 від 20.12.2023 та № 20/12-2 від 20.12.2023 р. Відповідач-1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Люкас Лубрикантс» ().

У свою чергу Відповідач-2 являється одним із засновників та керівником ТОВ «Люкас Лубрикантс».

Крім того, батько Відповідача-1, ОСОБА_3 , також являється одним із засновників ТОВ «Люкас Лубрикантс».

Відповідно до інформації з Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 30150736 від 28.03.2023 (надалі «Витяг»), 16.11.2022 між Відповідачем-1 і Відповідачем-2, у якості забезпечення повернення Відповідачем-1 грошової позики у сумі 2 500 000,00 грн., було укладено Договір застави транспортних засобів № 438, відповідно до умов якого Відповідач-1 передав у заставу Відповідачу-2 транспортні засоби, які Відповідач-1 використовує у своїй підприємницькій діяльності, у кількості 19 одиниць.

У Витязі міститься інформація про зобов`язання Відповідача-1 перед Відповідачем-2 у вигляді позики на суму 2 500 000, 00 грн, а не позики у сумі 10 000 000,00 грн.

Станом на дату подання позовної заяви, жодні зміни до Договору застави не вносились, що на переконання позивача є підтвердженням того, що Договір-2 укладався «заднім числом», вже після проголошення Господарським судом Харківської області рішень по справах № 922/1856/23 та № 922/1857/23, а також після усвідомлення Відповідачем-1 та Відповідачем-2 неминучість їх примусового виконання.

Також зазначає, що п. 1 Договору-2 передбачено, що Відповідач-1 бере в борг у Відповідача-2 грошові кошти в сумі 10 000 000,00 грн, які зобов`язується повернути у строк до 16.09.2023 Пунктом 4 Договору-2 передбачено, що якщо Відповідач-1 не виплатить позичені Відповідачем-2 гроші до зазначеного строку, тоді Відповідач-2 має право пред`явити цей договір до стягнення шляхом пред`явлення позову до суду. І це при наявності в заставі у Відповідача-2, як заставодержателя згідно Договору застави, 19 транспортних засобів на загальною орієнтовною вартістю 11 000 000,00 грн.

На переконання позивача хронологія розвитку подій стосовно взаємовідносин між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 за Договором-2, наявність рішення Господарського суду Харківської області від 28.08.2023 по справі № 922/1856/23 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 по справі № 922/1857/23, ухвалених на користь Позивача, свідчать, що відповідачі мали на меті приховати майно від звернення на нього стягнення під час виконання в майбутньому рішень господарського суду про стягнення з Відповідача-1 грошових коштів.

На думку Позивача, відповідачі вирішили ввести в оману суд стосовно реальності факту позики та передачі грошових коштів від Відповідача-2 до Відповідача-1.

Визнання позову у суді Відповідачем-1 - ОСОБА_1 , як вважає Позивач також, свідчить на безгрошовий характер позики, адже в межах розгляду судом справи № 922/1452/22 у першій інстанції, він просив суд відстрочити виконання рішення суду у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, знищеними потужностями та посиланнями на форс-мажорні обставини.

04.04.2023 Східним апеляційним господарським судом було ухвалено постанову, якою було змінено рішення суду першої інстанції в частині відмови у відстрочення виконання рішення та надано таке відстрочення.

У свою чергу, Відповідач-1, станом на момент перегляду справи № 922/1452/22 в суді апеляційної інстанції, як свідчать матеріали даної справи, вже «отримав» позику від Відповідача-2, однак, приховав факт отримання позики та все одно посилався на скрутне матеріальне становище, як на підставу надання відстрочки у виконанні рішення суду.

Позивач вказує, що станом на 26.10.2023, Відповідач-1 мав ряд судових процесів, та незважаючи на це, Відповідач-1 подав заяву про розгляд справи № 641/6260/23 за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову.

Позивач посилається також на те, що про фраудаторність зазначених вище Договору-1, Договору-2 та Договору застави свідчить і той факт, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє виконавче провадження за виконавчим листом № 641/6260/23.

Позивач вважає що Договір-1, Договір-2 та Договір застави повинні бути визнані недійсними з підстав їх фраудаторності.

Враховуючи викладене ТОВ просило визнати недійсними Договір позики від 16.11.2022 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним Договір позики від 16.12.2022 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним Договір застави транспортних засобів № 438 від 16.11.2022 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Харкіського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Ларису Миколаївну зняти приватне обтяження рухомого майна, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 16.11.2022 р. за № 30150736, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 80 000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 80 000 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що сукупність наведених позивачем обставин не доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду його прав. Станом на час укладення оспорюваних договорів позики, та договору застави рухомого майна відповідача, були відсутні обмеження щодо розпорядження цим рухомим майном, а також не існувало рішення суду про стягнення коштів за договорами поставки на користь Позивача.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність рішення просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини, не надав належної оцінки наданим позивачкою доказам та як наслідок зробив помилкові висновки що не відповідають фактичним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд Апелянт вважає, що між Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено фраудаторні правочини для приховання активів та ухилення від сплати боргів.

На фраудаторність вказаних правочинів вказує: а) момент укладення договорів (боржник усвідомлює, що майно кредитор забере за борги); б) контрагент із яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (пов`язана чи афілійована особа); в) відсутність оплати за фраудаторним договором. Як зазначалося вище, момент укладення договору позики грошових коштів безпосередньо пов`язаний і з тим, що ОСОБА_1 отримавши відстрочку від виконання зобов`язань за договорами поставки від ТОВ «ГПЛ» на один рік, посилаючись на свою неплатоспроможність, у цей період уклав наприкінці 2022 року договори позики грошових коштів із ОСОБА_2 на 12 500 000,00 гривень та передав у заставу увесь належний йому вантажний автотранспорт.

Більш того, суд першої інстанції не врахував, що у момент укладення спірних договорів ОСОБА_1 , усвідомлював наявність невиконаних зобов`язань перед кредиторами (в тому числі ТОВ «ГПЛ»), що знайшло своє підтвердження у судових рішеннях, які набрали чинності. Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою і те, що ОСОБА_1 , (з урахуванням обставин спілкування з кредиторами) чітко усвідомлював, що віддаючи ОСОБА_2 , автомобільний транспорт у заставу він робить неможливим реалізацію існуючими кредиторами їх претензій у виді виконання судових рішень, адже вимоги, забезпечені заставою виконуються першочергово.

Відтак зміст волі ОСОБА_1 , під час укладання спірних договорів залишився поза предметом дослідження судом першої інстанції. Висновок суду першої інстанції про не пов`язаність між собою ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи.

При прийнятті оспорюваного рішення, суд свідомо проігнорував пояснення третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору на боці Позивача - ТОВ «ДІМОІЛ», яке вказувало, що перший договір позики від 16.11.2022 року та Договір застави від 16.11.2022 року було укладено ОСОБА_1 не задовго до винесення рішення Господарським судом Харківської області у справі № 922/1452/22 від 05.12.2022 року, за позовом, який було подано ТОВ «СМ ДИСТРИБЮШН», на загальну суму 2 464 099,08 грн. Тобто судом проігноровано, що спірний договір укладено ОСОБА_1 , у той час, коли він був достовірно обізнаний про наявність судового спору проти нього, а враховуючи претензії ТОВ «ГПЛ», ще і момент усвідомлення наявності фактичної заборгованості перед ТОВ «ГПЛ».

Тобто, як вказувала Третя особа ТОВ «ДІМОІЛ», вищенаведені договори були укладені ОСОБА_1 в період судового процесу по справі № 922/1452/22, яка розглядалась Господарським судом Харківської області, щодо стягнення з нього грошових коштів одним із кредиторів, що неминуче потягло б примусове виконання вказаного судового рішення. Відтак суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою, що Відповідач ОСОБА_1 , укладаючи договір позики від 16.11.2022 року та договір застави транспортних засобів від 16.11.2022 року в рамках даного договору позики, розумів, що за наслідками розгляду справи № 922/1452/22, може бути накладено арешт на належне йому на той час майно, в тому числі транспортні засоби, які були передані в заставу згідно до Договору застави транспортних засобів від 16.11.2022 року в межах виконавчого провадження та розумів наявність його заборгованості по іншим укладеним, але не виконаним правочинам перед ТОВ «ГПЛ».

Апеляційна скарга на додаткове рішення обгрунтована порушенням судом першої інстанції порядку розгляду заяв та клопотань. Відповідачами не було заявлено клопотання про витрати на правничу допомогу в судових дебатах та не надано доказів протягом п`яти днів як це вимагає ч. 8 ст. 141 ЦПК України . Думку позивачів не було встановлено. Стягнуті кошти на правничу допомогу є необгрунтованими за завищеними.

Разом з апеляційною скаргою ТОВ «ГПЛ» заявило клопотання про призначення судової технічної експертизи документу та витребування оригіналу Договору позики від 16.12.2022 , що необхідно для проведення експертизи.

Клопотання обґрунтоване тим, що між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені фраудаторні правочини з метою приховання активів ОСОБА_1 та ухилення його від сплати боргів, в першу чергу перед Позивачем. З урахуванням обґрунтувань фраудаторності Договорів позики від 16.11.2022 року та від 16.12.2022 року зазначених у позовній заяві, у Позивача виникли обґрунтовані підозри у тому, що Договір позики датований 16.12.2022 року та підписаний відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , (підписання цього договору відповідачами не оспорюється) складений у період між початком серпня та кінцем вересня 2023 року, тобто у період розгляду господарським судом справ та після проголошення Господарським судом Харківської області рішень по справах №922/1856/23 від 06.09.2023 року та №922/1857/23 від 19.09.2023 року.

Хронологія розвитку подій стосовно взаємовідносин між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за Договором позики від 16.12.2022 року, а саме строк, до якого мають бути повернуті кошти (16.09.2023), подання позову до суду (29.09.2023) свідчить про те, що відповідачі діяли спільно, перебуваючи у змові, знаючи достовірно про наявність рішень Господарського суду Харківської області по справах №922/1856/23 від 06.09.2023 року та №922/1857/23 від 19.09.2023 року ухвалених на користь Позивача, маючи на меті приховати майно від звернення на нього примусового стягнення під час виконання рішень господарського суду про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 , підписали між собою у простій письмовій формі Договір позики після прийняття Господарським судом відповідних рішень, однак датували цей Договір більш ранньою датою 16 грудня 2022 року.

Для з`ясування фактичних обставин справи, з метою перевірки доводів Позивача щодо давності оформлення оспорюваного договору позики грошових коштів від 16.12.2022 року та обставин справи, які входять до предмету доказування за позовом, Позивач просив суд першої інстанції призначити у справі технічної експертизи давності документа, яка є різновидом судово-технічної експертизи документа, а саме: дослідження оспорюваного Договору позики 2 з метою встановлення орієнтовного часу (періоду) його оформлення та підписання сторонами. Зокрема, Позивач просив встановити чи дійсно оспорюваний договір був укладений сторонами, 16.12.2022 року, чи це мало місце у період з серпня по вересень 2023 року або більш ранній період. Проте ухвалою суду від 11 липня 2024 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Судова колегія, заслухавши головуючого суддю, пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, та обговоривши доводи заявленого клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як викладено у позовній заяві, Позивач вважає, що між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені фраудаторні правочини з метою приховання активів ОСОБА_1 та ухилення його від сплати боргів, в першу чергу перед Позивачем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 липня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» Роздолянської Оксани Валеріївни про призначення судової технічної експертизи документів у справі №642/672/24 відмовлено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 6 та 7 ст. 84 ЦПК України передбачено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч.8 ст.84 ЦПК України).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.ч. 1,3 ст.102 ЦПК України).

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (ч.1 ст.103 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно ст.3 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Частиною 1 ст.107 ЦПК України передбачено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Враховуючи, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу позову, а саме укладення Договору позики від 16.12.2022, умовами якого збільшено суму боргу за Договором позики від 16.11.2022 з 2 500 000 грн на 10 000 000 грн та зменшено встановлений Договором 1 строк користування грошима, а саме замість 16.11.2027 встановлений строк до 16.09.2023, на шкоду первісному кредитору право вимоги якого виникли раніше , встановлення часу укладення Договору позики 2 має суттєве значення для правильного вирішення спору та потребує спеціальних знань, без яких встановити обставини, що входять до предмету доказування неможливо.

Оскільки у задоволені клопотання про призначення експертизи судом першої інстанції було відмовлено, колегія суддів вважає, що клопотання апелянта підлягає задоволенню. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань та встановлення об`єктивної істини у даній справі слід призначити у справі технічну експертизу документу на вирішення якої поставити питання, які зазначені представником позивача у письмовому клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експерта установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експерту установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 9 Закону України «Про судову експертизу», суд доручає проведення даного виду експертизи експертам Київського науково-дослідному інституту судових експертиз ( м. Київ, вул. Смоленська, 6, 03057).

Згідно з ч. 2 ст. 135 ЦПК України суд може зобов`язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією.

З урахуванням того, що клопотання про призначення по даній справі експертизи заявлено позивачем, а тому вважає за необхідне покласти обов`язок оплати вказаної експертизи на ТОВ «ГПЛ».

Відповідачі заперечень щодо доручення проведення експертизи експертам Київського науково-дослідному інституту судових експертиз не висловили, тому проведення експертизи належить доручити саме цій експертній установі.

Відповідно до вимог частин 6 10 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, судова колегія доходить висновку про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати в розпорядження експертів оригінал Договору позики від 16.12.2022 року.

Згідно з п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: призначення судом експертизи.

За таких обставин, колегія суддів вважає доцільним зупинити провадження у справі з метою недопущення порушення строків розгляду справи на час проведення у цивільній справі № 642/672/24 експертизи.

Керуючись ст.ст. 76,102, 103, 104, 252, 260, 261, 367 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Роздолянської Оксани Валеріївни яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» про призначення судової технічної експертизи документа задовольнити.

Призначити у справі судову технічну експертизу документу на вирішення якої поставити питання:

- Чи відповідає давність виконання Договору позики від 16.12.2022 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаній на ньому даті?

- Чи міг Договір позики від 16.12.2022 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бути створений пізніше певного року, а саме після 2022 року?

- Чи міг Договір позики від 16.12.2022 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бути створений у період з серпня по вересень 2023 року? - Чи можливо, що підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Договорі позики від 16.12.2022 року виконано друкарськими речовинами, виробленими в недавній час (рік тому та менше)?

- Чи було виконано підписи в Договорі позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у той час, яким датований документ, а саме 16 грудня 2022 року? - Якщо ні, то яка мінімально та максимально можлива давність нанесення рукописного тексту (підписів) наданого на дослідження Договору позики від 16.12.2022 року?

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати в розпорядження експертів оригінал Договору позики від 16.12.2022 року.

Попередити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлений п. 7 ст. 84 ЦПК України обов`язок повідомити суд про неможливість подання витребуваного доказу із зазначенням причин протягом 5 днів з дня вручення ухвали та попередити їх про наслідки неподання доказів встановлені пунктами 8, 10 ст. 84 ЦПК України, а саме: у разі неподання витребуваних доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд може застосувати до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом та може визнати або не визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Проведення судової технічної експертизи документу доручити експертам Київського науково-дослідному інституту судових експертиз ( 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6,).

Попередити сторони про наслідки усунення від проведення експертизи.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст.ст. 384-385 КК України.

Витрати по проведенню експертизи покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ».

В розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи № 642/672/24.

Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку в частині зупинення провадження у справі безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.07.25

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина