Справа №295/4207/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Черкес Т.А.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів адвоката Шмат Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із указаним позовом до суду, в якому зазначив, що 16.12.2000 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з моменту реєстрації шлюбу, позивач разом з сім`єю дружиною, дітьми стали проживати за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Колишня дружина, діти та відповідачі є співвласниками квартири. Як стверджує ОСОБА_1 , він з дітьми не може проживати за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із спричиненням перешкод в цьому, а саме відповідач ОСОБА_2 всупереч волі позивача змінила вхідні двері та відповідно змінила замки, всі речі вжитку перебувають у помешканні, права позивача суттєво порушені.

З огляду на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким вселити його в помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні даним житлом, надавши ключі від вхідних дверей.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 04 квітня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідачів адвоката Шмата Р.П. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог зазначив, що позивач не є співвласником квартири АДРЕСА_2 . За час проживання у квартирі позивач відмовлявся сплачувати будь-які комунальні послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яку вимушена була оплачувати ОСОБА_3 , оскільки на неї відкриті особові рахунки. Позивач житлове приміщення у вигляді квартири не утримував в належному стані. Квартира була забруднена, захаращена та доведена до аварійного стану. До того ж, ОСОБА_1 систематично конфліктував та конфліктує з власниками квартири. Наведене свідчить про зухвалу поведінку позивача, нехтування моральними засадами суспільства, недобросовісне відношення до чужого майна та речей, а тому у позові слід відмовити (а.с. 68-69).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Черкес Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що 15.01.2024 в нього виник конфлікт із відповідачами і донькою відповідача ОСОБА_3 , після чого він забрав сина і поїхав з квартири до батьків. Через 3 дні були замінені вхідні двері і він не міг потрапити до житла, де залишились його з дітьми речі, гроші. У квартирі по АДРЕСА_3 він мешкав постійно з дружиною та дітьми з 2006 року. У 2019 році дружина померла і він залишився з дітьми у помешканні, у них була своя кімната. За словами ОСОБА_1 , вселився він у квартиру після одруження, так як дружина володіла близько 10% квартири після приватизації. Цю частку після її смерті успадкували він, діти та ОСОБА_3 , проте свідоцтво про право на спадщину у вигляді частки квартири позивач ще не отримав. Після 18.01.2024 позивач майже не навідувався до квартири. Звертав увагу, що крім частки даної квартири, інших об`єктів нерухомого майна у власності не має. Також визнав, що не сплачував за комунальні послуги.

Представник позивача адвокат Черкес Т.А. наголосила на визнанні відповідачами тієї обставини, що вони змінили замки. Фактично єдиний їх контраргумент проти позову це несплата позивачем боргів за комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що проживає по АДРЕСА_4 та є рідною сестрою покійної дружини позивача. Позивач довів квартиру до поганого санітарного стану, 15.01.2024 року прийшов п`яний, а коли вона попросила гроші за квартиру, то він втік. Не хоче бачити позивача у квартирі, але дітей не залишить. За словами ОСОБА_2 , позивач б`є дітей, бив і померлу дружину, перед війною його звільнили за п`янку. Відповідач визнала, що після 15.01.2024 повністю поміняла двері, щоб не пустити позивача, речі якого залишились у квартирі. Останній за квартиру не платив, в житло майже нічого не вклав. ОСОБА_1 навідувався бувало до квартири, плюнув на двері та запхнув папір в замок. У спірній квартирі наразі ніхто не живе, двері закриті наглухо.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що проживає в с. Рудня Пошта, позивачу пропонувала платити за квартиру, але той відмовився. ОСОБА_1 одружився на дочці, ніхто тоді не заперечував тоді, щоб він вселився і жив у квартирі. Останні кілька років позивач дійсно жив на квартирі з дітьми.

Представник відповідачів адвокат Шмат Р.П. пояснив в засіданні, що позивач не є співвласником квартири, добровільно покинув квартиру та поїхав до своїх батьків, залишивши після себе лише борги. Відповідачі не проти надати житло старшій або середній доньці позивача. Тим більше, у позивача є інше житло для проживання.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.12.2000 року Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_8 » (а.с. 4).

Подружжя також є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6, 7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Станом на 18.03.2024 право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 належало: ОСОБА_9 1/10 частка, ОСОБА_12 1/10 частка, ОСОБА_13 1/10 частка, ОСОБА_14 1/10 частка, ОСОБА_15 1/10 частка, ОСОБА_16 1/10 частка, ОСОБА_17 1/10 частка, ОСОБА_2 1/10 частка, ОСОБА_11 1/10 частка, ОСОБА_3 1/10 частка, що підтверджується інформаційною довідкою №370215011 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 15-18).

З довідки Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області від 31.01.2024 року №213/02-14 слідує, що згідно спадкової справи №93/2020, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 , спадкоємцями за законом є її чоловік ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_9 , син ОСОБА_10 , дочка ОСОБА_14 , мати ОСОБА_3 (а.с. 19).

З наявної в матеріалах справи довідки ОСББ «Покровська 159» від 05.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , син ОСОБА_10 та донька ОСОБА_9 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 20.08.2019 року (а.с. 12).

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Встановлені у справі обставини підтверджують, що позивач мав право користування належною його дружині частиною спірної квартири як член сім`ї власника (частина перша статті 405 ЦК України).

Після смерті дружини позивач ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняв спадщину, яка складається зі спірної частини квартири, тобто правові підстави користування позивачем спірною частиною квартири змінились, а не припинились.

З моменту відкриття спадщини позивач, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, набув право володіння і право користування спадковим майном та набуде право ним розпорядитись після оформлення спадщини.

Надаючи оцінку доводам сторін судом в ході розгляду справи було встановлено, що здійснюючи володіння успадкованим нерухомим майном, ОСОБА_1 зберігав безперешкодний доступ до спірної частини будинку, продовжував володіти і користуватися майном, до моменту зміни відповідачкою замків від вхідних дверей квартири.

Суд переконаний, що ОСОБА_1 має право на захист свого суб`єктивного цивільного права шляхом усунення перешкод у користуванні майном, оскільки він як спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а тому з часу відкриття спадщини має право володіння та користування спадковим майном, яке підлягає захисту. З моменту виникнення у позивача наміру вселитися у вказану квартиру та перешкоджання відповідачів у цьому його право було порушене, тому суд дійшов висновку про необхідність його поновлення шляхом вселення ОСОБА_1 у це житло та видачі ключів від замка (замків) вхідних дверей квартири.

Апелюючи до слів представника відповідачів в судовому засіданні суд вважає за необхідне зазначити, що наявність у позивача іншого житла не є підставою для відмови йому у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, яка належить сторонам по справі та іншим особам на праві спільної часткової власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі N 761/5115/17 сформульований висновок про те, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема, і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц (провадження №61-12264св22), від 13 лютого 2023 року у справі № 334/7307/20 (провадження № 61-18421св21).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню по 1 211,20 грн. судового збору, від сплати якого відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 04.04.2024 року позивач звільнений при зверненні до суду (а.с. 33-34).

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення та видачі ОСОБА_1 ключів від замка (замків) вхідних дверей квартири.

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 будь-які перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі по 1 211,20 грн. з кожного відповідача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складання повного судового рішення 14.07.2025.

Суддя