Справа №607/51/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є.

з участю: адвоката Дзюби П.П.,

представників відповідачів - Марцун А.А., Вуїв С.В., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 28 липня 2016 року набув статусу підозрюваного у кримінальному проваджені № 0001097 від 25 березня 2016 року за ч. 1 ст. 203-2 КК України. Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2023 року у справі № 606/1653/16к, його визнано невинуватим та виправдано через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрито, вирок набрав законної сили. Таким чином, 8 років 2 місяці та 6 днів, він перебував під незаконним процесуальним примусом, пов`язаним із перебування у статусі підозрюваного та обвинуваченого, що порушувало його нормальні умови життя та спричиняло моральні страждання. Постраждала його ділова репутація як підприємця.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, час перебування під слідством та судом (98 місяці і 6 днів), вважає, що має право на мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 785 600 грн (98*8000)+(8000/30*6)= 785 600грн).

На підставі наведеного, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду під час знаходження під слідством та судом, у розмірі 785 600 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Головне управління національної поліції України в Тернопільській області подало відзив на позов. Вказує на відсутність доказів протиправності дій зі сторони слідчих органів поліції при проведенні досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні, а також доказів понесення позивачем моральної шкоди. Вважає необґрунтованим та завищеним зазначений позивачем розмір моральної шкоди. Вказує, що позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між ними. Посилаючись на наведене, просить відмовити у позові.

Тернопільська обласна прокуратура подала відзив на позов, просить відмовити у позові. Посилаючись, зокрема, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц вважає, що у даній справі відповідачем має виступати держава, а не органи поліції, прокуратури чи Державної казначейської служби України. Відповідно неправильне визначення позивачем суб`єктів, які мають відповідати за позовом, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вказує на відсутність доказів, які б підтверджували факт понесених позивачем моральних страждань, відсутні докази на підтвердження протиправних дій працівників прокуратури чи поліції. Сам факт наявності судового рішення чи повідомлення про підозру не є підставою для стягнення моральної шкоди.

Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що ДКС та її територіальні органи не є тим суб`єктом, який порушив права та інтереси позивача, а кошти підлягають стягненню з держави. Позивачем невірно обраховано період перебування під слідством та судом, який становить 98 місяців, невірно визначений розмір мінімальної заробітної плати, який має обраховуватись як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн. Позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди. Також вказує на підсудність даної справи Теребовлянському районному суду Тернопільської області, який розглянув справу як суд першій інстанції.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дзюба П.П. позов підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 заперечили щодо задоволення позову.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001097 від 25 березня 2016 року ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

У ході досудового розслідування 28 липня 2026 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України.

За результатами досудового розслідування складено та скеровано до Теребовлянського районного суду Тернопільської області обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 за частиною 1 статті 203-2 КК України.

Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2023 року у справі № 606/1653/16к, ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Бережанської окружної прокуратури Дуця О.П. на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2023 року, закрито, у зв`язку із відмову прокурора від апеляційної скарги на підставі вимог ч. 1 ст. 403 КПК України.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набрала законної сили 04 жовтня 2024 року.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

За змістом частини першої статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з вимогами пунктом 2 частини першої статті 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до вимог пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону).

Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Згідно з вимогами частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Цей розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Відтак, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Судом встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 28 липня 2016 року (дата повідомлення про підозру) по 04 жовтня 2024 року (дати постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року), тобто 98 місяців і 6 днів.

Станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду, розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 8 000 грн.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за 8 років (96 місяців), 2 місяці та 6 днів перебування під слідством та судом та вважає, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 785 600 грн (98 місяці 6 днів х 8 000 грн).

Визначаючи такий розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», обставини справи, обсяг душевних страждань, а також принципи розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, суд врахував наявність незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пред`явлення обвинувачення, тривалість перебування під слідством та судом, відсутність будь-яких заходів забезпечення кримінального провадження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. А тому прийшов до висновку, що обрахований мінімальний гарантований державою розмір моральної шкоди буде достатнім та справедливим розміром компенсації позивачу.

Суд вважає, що моральну шкоду слід стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Безпідставними є твердження відповідачів про відсутність доказів завдання моральної шкоди позивачу, з огляду на таке.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 року у справі № 501/1275/20.

Посилання у відзиві ГУНП в Тернопільській області на правові позиції Верховного Суду, які містяться у постановах від 07.10.2021 року у справі № 643/14453/19 та від 30.01.2019 року у справі №199/1478/17, суд вважає безпідставними та нерелевантними, оскільки правовідносини у даній справі, та у справах № 643/14453/19, №199/1478/17 не є подібними, оскільки в зазначених справах позивачі свої вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовували бездіяльністю органу досудового розслідування.

Суд не приймає до уваги доводи Тернопільської обласної прокуратури про те, що у даній справі відповідачем має виступати держава, а не органи поліції, прокуратури чи Державної казначейської служби України, відповідно неправильне визначення позивачем суб`єктів, які мають відповідати за позовом, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з висновків, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц, в якій вказано, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем у подібних справах є саме держава Україна, а помилкове визначення органу, через який вона діє, не свідчить у цьому випадку про неналежність складу відповідачів.

Такий висновок міститься у Постанові КЦС Верховного Суду від 12.02.2025 року в справі № 953/20085/21.

Безпідставними є доводи ДКС про те, що розмір мінімальної заробітної плати, який повинен застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1 600,00 грн.

Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату на рівні 8000,00 грн.

Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування "мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду", "виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом", "мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування", а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000,00 грн.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05 березня 2025 року справа № 161/170/24, від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24).

Таким чином, оскільки період перебування ОСОБА_2 під слідством і судом складає 98 місяців 6 днів (з 28 липня 2016 року до 04 жовтня 2024року), розмір морального відшкодування не може бути меншим за 785 600 грн ((8000 грн х 98 місяців = 784 000 грн) + (8000 грн /30 календарних днів х 6 днів =1600 грн)) = 785 600 грн).

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.

Суд також критично оцінює доводи ДКС щодо підсудності даної справи Теребовлянському районному суду Тернопільської області, який вирішував справу як суд першої інстанції, оскільки положення ст.ст. 27,28 ЦПК України встановлено правила підсудності справ, у тому числі за місцем місцезнаходженням відповідача (ч. 2 ст. 28 ЦПК ).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходи висновку, що у зв`язку із ухваленням щодо ОСОБА_2 виправдувального вироку, що є реабілітуючою підставою (відсутність у діянні складу кримінального правопорушення), на підставі пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" позивач має право на отримання відшкодування моральної шкоди згідно із вищевказаним законом. Суд вважає, що позивач дійсно довгий час перебував під слідством та судом, мав душевні переживання у зв`язку з цим, втратив нормальні життєві зв`язки у суспільстві, а отже, йому слід присудити відповідне відшкодування у розмірі 785 600 грн, виходячи із розміру мінімальної місячної заробітної плати 8000 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 76-83, 263, 265, 268, 273, 352, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 785 600 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот) грн компенсації моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідачі:

Державна казначейська служба України, адреса місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6 м.Київ, .

Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, адреса місцезнаходження: вул. Валова, 11 м. Тернопіль, .

Тернопільська обласна прокуратура, адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, 4 м. Тернопіль, .

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуюча І.М. Черніцька