ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5763/24 Номер провадження 22-ц/814/1600/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді : Обідіної О.І.,

суддів : Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сидоренко Ірини Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору від 17.09.2018, розмір якої станом на 18.06.2024 становить 58603,90 грн. та складається виключно з заборгованості по тілу кредиту, а також понесені судові витрати по справі в сумі 3028 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2018 між банком та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та споживач отримав кредит у розмір 45000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що остання, разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг

Разом з тим, невиконання зобов`язання за вказаним договором призвело до виникнення заборгованості, яка в добровільному порядку не була погашена, в зв`язку з чим банк вимушений звернутися до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 17.09.2018 в розмірі 58603,90 грн. та на відшкодування судових витрат 3028 грн, а всього стягнуто 60631,90 грн.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин та невиконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Сидоренко І.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не заперечуючи факт звернення ОСОБА_1 до банку з метою отримання банківських послуг, вказує, що банком не надано доказів про узгодження сторонами розміру кредитного ліміту в сумі 45000 грн., а також факту використання відповідачем таких коштів.

Також звертає увагу про відсутність будь-яких належних доказів такого факту у вигляді первинних банківських документів, які стороною позивача суду надані не були.

При цьому, приєднаний до позовної заяви розрахунок заборгованості не може відноситись до таких первинних документів, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік», складений не відомою посадовою особою, а відтак є неналежним доказом, який суд не мав підстав приймати до уваги.

Також незрозумілою для апелянта є сума кредитної заборгованості 58603,90 грн., яка складається виключно з тіла кредиту, тоді як згідно змісту самої позовної заяви тілом кредиту є наданий банком картковий ліміті в сумі 45000 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом АТ «Універсал Банк» на підтвердження позовних вимог стосовно існуючих між сторонами кредитних правовідносин надав копії анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 17.09.2018, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», інформаційний лист щодо умов користування чорної карткою monobank, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, ідентифікуючи документи ОСОБА_1 , як то сторінки паспорту та ІПН, банківську ліцензію та статут банку.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин, доведеність позивачем факту неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, в зв`язку з чим стягнув заборгованість в повному розмірі згідно наданого банком розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що позивач - АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «мonobank».

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

Відповідачем не заперечується факт звернення до банку та підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.

Згідно положень анкети-заяви, остання разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (monobank | Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг.

Відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися для вчинення правочинів та платіжних операцій, визнав, що УЕП є аналогом його власноручного підпису.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок в гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо невиконання умов кредитного договору та наявності заборгованості, банк вказував, що відповідач отримав кредит в сумі 45000 грн. на поточний рахунок спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи суму кредиту в 45000 грн., яка була вказана банком в позовній заяві, ОСОБА_2 посилається на відсутність доказів погодження розміру встановленого банком ліміту у вищевказаному розмірі та факту його реального використання ним як позичальником.

Разом з цим, самі матеріали справи не містять доказів, як отримання позичальником кредиту в сумі 45000 грн., так і факту користування ними (такими доказами можуть бути відповідні платіжні доручення, квитанції, переказ на банківську картку, виписки з карткових рахунків про рух коштів тощо).

Надаючи оцінку наданому банком розрахунку заборгованості за договором від 17.09.2018, який було взято до уваги місцевим судом та стягнуто заборгованість у визначеному розмірі 58603,90 грн., колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 554/4300/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Разом з цим АТ «Універсал Банк» не надав як суду першої інстанції, так і апеляційному суду виписку з особистого рахунку, яка-б свідчила про рух коштів, виникнення заборгованості в разі неналежного виконання кредитного зобов`язання, а долучений до справи розрахунок заборгованості є неналежним доказом та не може бути взятий до уваги як беззаперечний доказ викладених в позовній заяві обставин.

В даному випадку приєднаний до справи розрахунок заборгованості необхідно розцінювати як внутрішній документ банку, який не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти в зазначеному в позові розмірі, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору мonobank від 17.09.2018.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

Також колегія суддів звертає увагу, що зазначений банком загальний залишок заборгованості за тілом кредиту в 58603,90 грн. суперечить вказаному в самому тексті позовної заяви кредиту в сумі 45000 грн., оскільки заборгованість по тілу не може бути більше фактично отриманого позичальником тіла кредиту. При цьому, банк наполягає на тому, що заборгованість за відсотками, пенею і штрафними санкціями відсутня.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув належної уваги та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при подачі апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сидоренко Ірини Олександрівни задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 липня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин Чумак О.В.