ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/31/25 Номер провадження 22-ц/814/2420/25Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Глушко Зоєю Вікторівною,

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 березня 2025 року, постановлене суддею Левицькою Т.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

09.01.2025 ТОВ «Споживчий центр» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №11.08.2024-100001446 від 11.08.2024 у розмірі 17838,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 11.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №11.08.2024-100001446, шляхом його підписання позичальником електронним цифровим підписом. Сторонами зобов`язання погоджено такі істотні умови кредитування: розмір кредиту - 6000,00 грн.; строк кредитування 98 днів з дати його надання; дата повернення кредиту - 16.11.2024; процентна ставка - фіксована у розмірі 1,35% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 17838,00 грн., із яких: 6000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7938,00 грн. - заборгованість за процентами; 900,00 грн. - комісія; 3000,00 грн. неустойка.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 06.03.2025 позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №11.08.2024-100001446 від 11.08.2024: 6000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7938,00 грн. - заборгованість за процентами; 900,00 грн. - комісія, а всього 14838,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму сплаченого судового збору в розмірі 2014,95 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем підтверджено належними доказами факт укладення кредитного договору та погодження позичальником істотних умов зобов`язання, які він належним чином не виконав. Із підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки відмовлено, оскільки у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Глушко З.В., подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, зокрема, щодо безпідставності стягнення комісії.

Вважає, що наданий позивачем скрін-шот з сайту Національного банку України відносно абонента-надавача послуг з системи BankID ТОВ Споживчий центр не є належним та допустимим доказом, оскільки є знімком з екрану, який не містить веб-адреси сторінки інтернет-ресурсу, виду та дат підключення. Тоді як скрін-шот «bank id-2025-01-06T171419.801.pdf» містить графи з назвами російською мовою, у яких наведені відомості про відповідача, але відсутні відомості про товариство.

Цитуючи положення п.2.16 Порядку приєднання абонентів до Системи BankID Національного банку України та приєднання їх участі в системі, що затверджений рішенням Ради Системи BankID Національного банку України протокол від 26.03.2020 №В/57-0007/24366, вважає недоведеним факт набуття ТОВ «Споживчий центр» статусу абонента-надавача послуг та/або абонента надавача послуг зі спеціальним статусом та/або абонента-ідентифікатора.

Зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження ініціювання переказу та видачі позичальнику кредитних коштів, яким мають бути первинні бухгалтерські документи. Тоді як надана позивачем довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором складена уповноваженим представником товариства Іриною Чайка, але доказів на підтвердження її повноважень матеріали справи не містять.

Звертає увагу, що доданий до позовної заяви документ «Кредитний договір - 100001446.pdf» не є електронним оригіналом доказу, а з його змісту неможливо установити дійсність електронних цифрових підписів сторін. Тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження надсилання відповідачу алфавітної-цифрової послідовності в ІТС щодо договору та додатків.

Вважає нікчемними умови кредитування в частині нарахування комісії у розмірі 900,00 грн., оскільки наведене є платою позичальника за надання фінансового інструменту.

Крім того, суд першої інстанції залишив не вирішеним питання стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, ініційоване у відзиві на позовну заяву.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 13.05.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

26.05.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення- без змін, як законне та обґрунтоване.

30.05.2025 представник відповідача - адвокат Глушко З.В. звернулася в апеляційний суд із заявою про повернення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу з підстав відсутності доказів на підтвердження повноважень представника товариства. Викладені у такій заяві доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки повноваження представника ТОВ «Споживчий центр» у малозначній справі №527/31/25 підтверджені довіреністю товариства, яка є дійсною до 31.12.2025.

10.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача - адвоката Глушко З.В., які за своїм змістом є доповненнями до апеляційної скарги, поданими поза межами строку, визначеного частиною першою статті 364 ЦПК України, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.08.2024 15:11 сформовано заяву кредитного договору №11.08.2024-10001446 (кредитної лінії). Дана заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 11.08.2024 за цим посиланням: https://sgroshi.com/ua/informaciya-o-kompani згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію». Указана заявки містить персональні дані позичальника ОСОБА_1 , а також реквізити належного їй електронного платіжного засобу для надання коштів за договором: НОМЕР_4.

Сторонами погоджено наступні умови кредитування: дата надання кредиту- 11.08.2024; сума кредиту - 6000,00 грн.; строк, на який надається кредит - 98 днів із дня його надання; дата повернення кредиту - 16.11.2024; процентна ставка - фіксована у розмірі 1,35% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 25688,21%; орієнтовна загальна вартість кредиту - 12671,79 грн.; загальні витрати за споживчим кредитом - 6671,79 грн.; неустойка - 60,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання./а.с.15-16/

11.08.2024 сформована відповідь позичальника про прийняття пропозиції (ацепт) кредитного договору №11.08.2024-10001446 (кредитної лінії), яка містить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е174./а.с.16-17/

До позовної заяви додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), яка містить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е174; а також інформаційне повідомлення позичальника, яке є додатком до кредитного договору./а.с.12-15, 17/

За змістом листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 06.01.2025 №5-0601, останнє надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене у державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серії ФК №34 від 02.10.2012) та отримало ліцензію Національного банку України №3 від 11.11.2013. Між підприємствами укладено договір на переказ коштів №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до такого договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11.08.2024 15:11:50 на суму 6000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау.ua - 478046914, призначення платежу: видача за договором кредиту №11.08.2024-10001446./а.с.19/

Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №11.08.2024-10001446 від 11.08.2024 позичальник ОСОБА_1 , складеного уповноваженим співробітником ОСОБА_2 та затвердженого печаткою товариства, загальна сума заборгованості становить 17838,00 грн., із яких: 6000,00 грн. - основний борг; 7938,00 грн. - проценти, нараховані за період з 11.08.2024 по 16.11.2024; 900,00 грн.- комісія; 3000,00 грн. - неустойка./а.с.9/

На підтвердження розмір стягнення заборгованості за кредитом позивачем надано відомості картки субконто стосовно позичальника ОСОБА_1 /а.с.4648/; а також довідку ТОВ «СМ Універсал» №0702/25-1 від 07.02.2025, якою підтверджено, що за даними системи, на номер абонента НОМЕР_2 11.08.2024 о 15:10:49 доставлено смс-повідомлення з текстом «код підтвердження: Е174 для Договору»./а.с.49/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що між сторонами укладено електронний договір, що не оспорюється стороною відповідача, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. При цьому, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами погодження позичальником істотних умов кредитування, зокрема, базову процентну ставку та стягнення комісії, а також отримання позичальником кредитних коштів. Із момент отримання грошових коштів відповідач жодного платежу на виконання кредитного зобов`язання не вчинив, а тому районний суд визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки відмовлено, оскільки у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України).

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду Пропозицію укладення кредитного договору, Заявку кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору та інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 . Відповідні докази містять детальну інформацію щодо особи позичальника, погодження останнім істотних умов кредитування та реквізити належного їй електронного платіжного засобу для надання коштів за договором: НОМЕР_4.

При цьому кожен із наведених доказів містить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е174, який попередньо був надісланий на номер абонента НОМЕР_2 11.08.2024 о 15:10:49 шляхом доставки смс-повідомлення з текстом «код підтвердження: Е174 для Договору».

У межах заявленого спору відповідач не ставив під сумнів укладеність кредитного договору, не ініціював питання витребування відповідного носія електронного доказу на спростування погодження істотних умов кредитування, як і не надав доказів, які б спростовували факт отримання ним кредитних коштів, зокрема, що картка № НОМЕР_1 , на яку в системі іРау.ua - 478046914, здійснена транзакція призначення платежу: видача за договором кредиту №11.08.2024-10001446, належить третій особі, а не ОСОБА_1 , відповідачу у цій справі.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, які б підтверджували належність виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором або відсутність обов`язку його виконання.

Стосовно підставності нарахування процентів/комісії, колегія суддів ураховує наступне

За змістом пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до п.5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ від 08.06.2017 №49, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Із матеріалів справи убачається, що сторонами зобов`язання погоджено розмір комісії (900,00 грн.), яка нараховується та обліковується при видачі кредиту.

Матеріалами справи підтверджено та неведений платіж був разовим і позовних вимог про визнання недійсними умов основного договору кредиту, якими передбачена сплата такої комісії, позичальник не заявляв. Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для кваліфікації комісії як прояву нечесної підприємницької практики.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №335/10295/20 від 17.09.2024, №686/25779/13-ц від 25.06.2025, яка за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до загального цитування норм права безвідносно до фактичних обставин цієї справи, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

При цьому, питання стягнення правничих витрат понесених відповідачем у суді першої інстанції, про що вона заявляла у відзиві на позов та, яке районний суд залишив не вирішеним, окремо врегульовано статтею 270 ЦПК України та за правилами статті 376 цього Кодексу не є підставами для скасування судового рішення. Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, підстав для відшкодування понесених відповідачкою в апеляційному суді правничих витрат, колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.05.2025 відповідачу відстрочено сплату судового збору за апеляційне оскарження судового рішення до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Глушко Зоєю Вікторівною, - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 березня 2025 року- залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.07.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак