провадження № 2-с/753/51/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Лавринчук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу постановленого Дарницьким районним судом м.Києва від 16 грудня 2024 року про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нововиявленими обставинами, заінтересована особа - ОСОБА_3 , суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу постановленого Дарницьким районним судом м.Києва від 16 грудня 2024 року про стягнення з нього ( ОСОБА_5 ) на користь ОСОБА_3 утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно, й до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 02.12.2024 року, за нововиявленими обставинами, заінтересована особа - ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що при постановленні судового наказу суду не були відомі факти, за наявності яких такий суд прийняв інше рішення, зважаючи на положення п.1 ч.1 ст. 423 ЦПК України, а саме те, що він приймав та приймає участь в утриманні дочки, як її батько, зокрема, дочка зареєстрована і проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , й саме він несе витрати на її утримання, відтак, вважає відсутнім його обов`язок як батька щодо сплати аліментів на утримання дочки на користь ОСОБА_3 , яка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення на її користь з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.429 ЦПК Укпаїни заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судове засідання заявник ОСОБА_4 /представник не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-повідомленням.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи заявник вважається належно повідомленим про час розгляду.

Стягувач ОСОБА_3 та її представниця ОСОБА_7 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правовї допомоги від 13.03.2025 року, звернулись до суду із заявами від 09.08.2025 року про розгляд заявиОСОБА_5 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами за їх відсутності, заяву не визнали та просили відмовити у її задоволенні за необгрунтованістю, вважаючи, що підстави, на які заявник посилається, не є нововиявленими.

ОСОБА_3 подно відзив на заяву ОСОБА_5 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами від 30.06.2025 року, у якій із посилання на докази про необгрутнованість заяви, зазначає про те, що дитина не проживає на постійній основі з батьком, оскільки між між нею та ОСОБА_8 під час припинення фактичних шлюбних відносин було погоджено усну домовленість щодо днів та годин побачення батька з дитиною: з понеділка на вівторок дочка залишається у батька, мати веде дитину до щколи; з вівторка на середу дитина з 17 год. залишається з мамою, яка веде дочку до школи; з середи на четвер після школи дитина залишається у батька, мама веде дитину до школи; з п`ятниці на суботу дочка після школи залишається у батька, з 12.год. суботи дочка з мамою; неділя - дочка з мамою. Даний графік був погоджений з урахуванням зайнятості по роботі кожного із батьків, оскільки вона працює з 8.00 до 17.00 год. та їй потрібен час, щоб доїхати додому, а ОСОБА_9 має гнучкий графік роботи та працює вдома. Вказує, що вона самосійно матеріально утримує дитину та забезпечує її всім необхідним (одяг, ліки, їжа, навчання, тривожний рюкзак, додаткові позашкільні навчання, спотиавний клуб тощо), тому тривалий час не мала змоги орендувати квартиру та роз`їхатися з ОСОБА_9 . З 08.09.2024 року вона уклала договір оренди та переїхала разом із дочкою до орендованої квартири. Визнає, що малолітня дочка, дійно, зареєстрована за адресою місця проживання ОСОБА_5 та періодично проживає із ним відповідно до графіку. Вона також з 28.07.2011 року була зареєстрована за адресою ОСОБА_5 до 25.01.2025 року, проте її знято з реєстрації. Заперечує щодо доводів ОСОБА_5 про те, що саме він на самостійні основі забезпечує дитину, таке твердження не відповідає дійсності та нічим не підтверджено. Вказує, що дитина проживає на постійні основі саме з нею, як матір"ю, яка забезпечує дитину всім необхідним, про що надає чеки придбавання речей. До зверенння нею до суду із заявою про стягнення з батьки дочки аліментів вона неодноразово зверталась до ОСОБА_5 про надання ним коштів на утримання дитини, що підтверджує перепискою між ними. За надання їй правої допомоги за цією заявою нею понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн., які просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь за наслідком розгляду заяви.

Відповіді на відзив ОСОБА_8 не подано.

Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд заяви судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Суд вважає, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали заяви у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, п.1, 2 ч.2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Так, судом встановлено, що судовим наказом, постановленим Дарницьким районним судом м. Києва від 16 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_3 , 1987р.н., яка зареєстрова за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, й до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 02.12.2024 року (а.с.15 том 1).

Заявник вважає, що ним набуто доказів, які спростовують обґрунтування прийнятого судом рішенням (судового наказу), та які не були предметом дослідження в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами (ч.1 ст. 423 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Заява, відповідно до ч.1 ст.429 ЦПК України, про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (ч.2 ст. 429 ЦПК України).

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:

1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;

2) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду;

3) приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

Суд вважає, що, зважаючи на постановлений судовий наказ, підлагає відмові у задоволенні заява боржника (платника аліментів) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишенню відповідного судового рішення в силі, зважаючи на те, що підстави, які зазначені заявником, не є нововиявленими в межах п.1 ч.1 ст. 423 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку про те, що при наявності зазначених заявником обставин, суд не прийняв би іншого рішення.

Надавши правової оцінки обґрунтуванню заявлених вимог, суд вважає їх необгрунтованими, й при наявності яких, на наслідки прийнятого рішення останні не вплинули б.

Встановлено, що на час розгляду заяви сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від 07.05.2011 року, актовий запис № 489.

Сторони зазначають, що проживають за різними адресами.

Дочка сторін зареєстрована за місцем проживання/реєстрації ОСОБА_9 : АДРЕСА_1 , вказаний факт визнається сторонами, дочка сторін періодичко проживає із батьком за усним погодженням сторін, й не спростовується заявником, рішенням суду про місце проживання дитини з одним із батьків не визначалось, й суд на час вирішення заяви про видачу судового наказу враховував таку обставину, що вплинуло на прийняття саме такого рішення - задоволення заяви ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини.

Доказів на спростування доводів заяви про стягнення аліментів про те, що дочка проживає із батьком та перебуває на його одноособоволму утриманні, матеріали заяви не містять, рішенням суду місце проживання дитини з одним із батьків не визначалось, й доводи заявника про проживання дочки разом із ним, не можуть вплинути на ухвалене судом рішення.

ОСОБА_3 надані докази про утримання нею дитини: платіжні квитанції про купівлю речей, надання їй послуг щодо освіти дитині, поза освітній період дитини тощо.

Положенням ст. 183 СК України встановлені правила визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст. 183 СК України).

Відтак, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами необхідно, щоб вони були суттєвими для розгляду справи, тобто такими, якщо б вони були відомими під час розгляду справи, то рішення було б іншим.

Оскільки в заяві не наведені встановлені законом обставини (ст. 423 ЦПК України), на підставі яких може бути переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення суду (судовий наказ), то в задоволенні заяви необхідно відмовити та залишити вказане судове рішення в силі.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч.4 ст. 429 ЦПК України).

Представник Дороніної М.Ю.,діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 25.06.2025 року, у відзиві на заяву просить вирішити питання про компенсацію ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 2 500 грн. 00 коп., які понесені ОСОБА_3 відповідно до Додаткової угоди № 56 до Договору № 03/25 про надання правової (правничої) допомоги від 07.03.2025 року, Акту № 56 наданих послуг витрачених нормогодин надання правової допомоги 2,5 год. за складання відзиву на заяву ОСОБА_9 про перегляд судового наказу постановленого Дарницьким районним судом від 16.12.2024 року за нововиявленими обставинами на суму 2 500 грн. 00 коп., платіжної інструкції № 772941639 від 30.06.2025 року про понесені витрати в сумі 2 500 грн. 00 коп., й на підтвердження понесених витрат надано Додаткову угоду № 56 до Договору № 03/25 про надання правової (правничої) допомоги від 07.03.2025 року, Акт № 56 наданих послуг витрачених нормогодин надання правової допомоги 2,5 год. за складання відзиву на заяву ОСОБА_9 про перегляд судового наказу постановленого Дарницьким районним судом від 16.12.2024 року за нововиявленими обставинами, на суму 2 500 грн. 00 коп., платіжну інструкцію № 772941639 від 30.06.2025 року про понесені витрати в сумі 2 500 грн. 00 коп., які просить стягнути з заявника на користь ОСОБА_3 за наслідком розгляду заяви - відмови у заяві.

Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи, відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації.

Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених стягувачкою витрат на правову допомогу до складності справи, яка розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, належить до категорії не складних справ, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вартісні показники надання юридичних послуг, що визначені Договором про надання правової допомоги (1 000 грн. за 1 нормо-годину), на загальну суму 2 500 грн. 00 коп. за 2,5 нормо-годин, вважає за необхідне визнати розумний розмір витрат на правову допомогу, й, враховуючи положення п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, за яким суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, з - поміж іншого, значення справи для сторін, значення результатів її вирішення для сторони позивача, право позивача обрати інший спосіб захосту порушеного права, зважаючи на постановлене рішення та зроблені у рішенні висновки, розмір витрат є обгрутнованим.

Суд вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат в межах 2 500 грн. 00 коп., яким доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір розумний й обґрунтований.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України керуючись п.1 ч.1 ст. 423, ст. 429, ст. 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У заяві ОСОБА_1 про перегляд судового наказу постановленого Дарницьким районним судом м.Києва від 16 грудня 2024 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нововиявленими обставинами, заінтересована особа - ОСОБА_3 , - відмовити та залишити таке судове рішення в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , 2 500 (п`ять тисяч) грн. 00 (нуль) коп. - понесених витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: