Справа № 503/142/25
Провадження № 2/503/370/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Поліковської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 28.12.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі за текстом ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та ОСОБА_1 , з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у електронній формі через особистий кабінет в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства був укладений Договір № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 видано кредит у сумі 7000,00 грн строком на 360 днів, тобто з 28.12.2023 року по 22.12.2024 року, із зобов`язанням сплатити проценти за користування кредитом. При цьому, умовами цього договору було передбачено, що за взаємною згодою його сторін сума кредиту може бути збільшена, про що у цьому разі укладається Додатковий договір. Кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» були надані ОСОБА_1 у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку нею було вказано особисто під час укладення договору. 11.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір до Договору № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 видано ще кредит у сумі 3000,00 грн, який також був ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахований на платіжну картку НОМЕР_1 . Таким чином загальна сума отриманого відповідачем кредиту склала 10000,00 грн. У період з 28.12.2023 року по 25.10.2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,02 грн та на оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 6813,48 грн. В подальшому відповідач не виконувала свої боргові зобов`язання перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», внаслідок чого за нею виникла заборгованість. 25.10.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») було укладено Договір факторингу № 25/10/2024, згідно умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату право грошової вимоги до відповідача за згаданим вище кредитним договором. 25.11.2024 року рішенням № 251124/1 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» змінено найменування ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника адвоката Городніщеву Є.О. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму загальної заборгованості в розмірі 85997,52 грн, з яких 9999,98 грн сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 61497,54 грн сума заборгованості за процентами нарахованими за користування кредитом первісним кредитором, а 14500 грн сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 58 календарних днів; а також стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Також до позовної заяви представник позивача додала доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення у цінний лист (а.с.25) та копію списку № 249.3 згрупованих поштових відправлень Укрпошта Документи (Ф.103) АТ «Укрпошта» (а.с.114-115) в якому під № 1 наявні відомості про рекомендоване поштове відправлення № 612 надіслане відповідачу, а також копію фіскального чеку (а.с.114) про оплату послуг за пересилання. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 612 (а.с.207) останнє 25.02.2025 року було повернуто відправнику у зв`язку із відсутністю одержувача за вказаною адресою.

04.02.2025 року ухвалою суду (а.с.119-121) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем і його представником шляхом її доставки 05.02.2025 року до їх електронних кабінетів, про що свідчать довідки про доставку електронного документу (а.с.123-124), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 31.01.2025 року № 03-17/402 (а.с.118), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 294 (а.с.135-139), яке 22.02.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Окрім того судом було додатково направлено ухвалу на електронну пошту відповідача зазначену позивачем у змісті позовної заяви на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України (а.с.2) та у договорі № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року (а.с.32-41) і додатковому договорі до нього від 11.01.2024 року (а.с.22-23), про що свідчить довідка про доставку електронного листа 05.02.2025 року (а.с.125).

24.02.2025 року ухвалою суду (а.с.132-133) було повернуто без розгляду заяву надіслану представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Зачепіло З.Я. без виконання положень ч.6 ст. 43 ЦПК України.

09.04.2025 року на адресу суду поштою від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву (відзив) від 03.04.2025 року (а.с.151-154), в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову пред`явленого позивачем до відповідача посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахунку первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» коштів у розмірі 10000 грн, а з наданих позивачем документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки на який(яку) було здійснено перерахування коштів, а ні даних про здійснену операцію. При цьому відзначено, що в матеріалах справи не міститься повних реквізитів карткового рахунку на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів. Також представник відповідача вважає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості був складений самим позивачем, а за умов відсутності первинних документів на підставі яких його було складено, то не може бути доказом наявності заборгованості про стягнення якої просить позивач. Окрім того зазначає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн є завищеною, неспівмірною із складністю справи, а відтак підлягає зменшенню, зокрема з огляду на те, що обсяг даних із сайту судової влади України вбачається те, що представник позивача неодноразово представляв інтереси позивача у аналогічних судових процесах, в яких предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин і не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та складення значного обсягу процесуальних документів з витратою на них тривалого часу. Окрім того представником відповідача також було надано доказ надсилання іншому учаснику справи позивачу копії відзиву, у відповідності до вимог пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, поштовим відправленням № 221, а саме фіскальний чек про оплату 03.04.2025 року послуг за пересилання поштового відправлення для відповідача рекомендованим листом (а.с.150). При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 221 (а.с.227) останнє 09.04.2025 року було вручено представнику позивача за довіреністю.

14.04.2025 року представник позивача адвокат Городніщева Є.О. з використанням системи «Електронний суд» подала відповідь на відзив (а.с.156-164), в якій відзначила, що не погоджується із доводами проти позову викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки вважає їх таким, що не відповідають дійсності. Тому просила суд позов задовольнити у повному обсязі посилаючись на те, що на обставини здійснення перерахування відповідачу первісним кредитором на банківську картку НОМЕР_1 , яку відповідач вказала особисто у заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки провайдера. Окрім того посилалась на те, що доданий до позову розрахунок заборгованості виконаний з врахуванням умов укладеного договору та здійсненої відповідачем оплати частини кредиту. З приводу розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу відзначила, що розмір гонорару був узгоджений між адвокатом та позивачем і суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Окрім того представником позивача також було надано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу, через її представника адвоката Зачепіло З.Я.,копії відповіді на відзив з використанням системи «Електронний суд», у відповідності до вимог пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 179 ЦПК України, про що свідчить квитанція № 3186175 про доставку 14.04.2025 року документів до зареєстрованого електронного кабінету останньої, як користувача ЄСІТС (а.с.206).

07.05.2025 року на адресу суду поштою від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. надійшло заперечення від 30.04.2025 року (а.с.209-212), в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову пред`явленого позивачем до відповідача посилаючись на те, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредит ним договором заборгованості. Також у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити нарахування відсотків та зробити висновок про те, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору і без нього неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Окрім того представником відповідача також було надано доказ надсилання іншому учаснику справи позивачу копії заперечення, у відповідності до вимог пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 180 ЦПК України, поштовим відправленням № 693, а саме фіскальний чек про оплату 30.04.2025 року послуг за пересилання поштового відправлення для відповідача рекомендованим листом (а.с.208). При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 693 (а.с.228) останнє 05.05.2025 року було вручено представнику позивача за довіреністю.

05.06.2025 року ухвалою суду (а.с.214-215) від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було витребувано про наявність у відповідача ОСОБА_1 банківського рахунку, зокрема № НОМЕР_1 ; та про здійснення зарахування на рахунок № НОМЕР_1 за період з 28.12.2023 року по 16.01.2024 року коштів, зокрема:

- за період з 28.12.2023 року по 02.01.2023 року в сумі 7000 грн від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за Договором № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року;

- за період з 11.01.2024 року по 16.01.2024 року в сумі 3000 грн від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за Додатковим договором від 11.01.2024 року до Договору № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року.

14.07.2025 року ухвалою суду (а.с.229-230) відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Городніщевої Є.О. про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у разі подання відзиву, яке було заявлене нею у змісті позовної заяви (а.с.15).

У зв`язку з чим та за умов закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

28.12.2023 року о 13:23:30 годині ОСОБА_1 , з використанням згаданого вище одноразового ідентифікатору «68700», було підписано Паспорт споживчого кредиту/Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.44-46), який містив в собі основні умови кредитування, зокрема суми кредиту 7000 грн, строку кредиту 360 днів та процентну ставку (знижену), яка становить 9,13% річних (або 0,03% в день), та (стандарту) 912,50% річних (або 2,50% в день).

Також 28.12.2023 року о 13:23:30 годині між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 у електронній формі через особистий кабінет в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства був укладений Договір № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.32-42), з використанням останнім для його підписання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору «91697», відповідно до умов якого відповідачу ОСОБА_1 видано кредит у сумі 7000,00 грн строком на 360 днів, тобто з 28.12.2023 року по 22.12.2024 року, із зобов`язанням сплатити проценти за користування кредитом у вигляді зниженої процентної ставки в розмірі 0,03% в день, яка застосовується якщо кошти в розмірі не менше першого переказу будуть сплачені до 26.01.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, та у вигляді стандартної процентної ставки в розмірі 2,50% в день, яка застосовується в межах всього строку кредиту.

При цьому, у пунктах 1.5.1-1.6.2 зазначеного вище договору сторонами було погоджено, що за стандартною ставкою за весь строк кредиту річна процентна ставка становить 99923,40% річних, а за умов застосування зниженої процентної ставки становить 14435,39% річних, в свою чергу загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 70000,00 грн, а за умов застосування зниженої ставки 64802,50 грн.

Також у пункті 2.1 цього договору сторонами було погоджено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта ОСОБА_1 за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 , яка також зазначена стосовно особи клієнта в розділі «11. Реквізити та підписи сторін».

Окрім того умовами пункту 1.2.1 цього договору було передбачено, що за взаємною згодою його сторін сума кредиту може бути збільшена, про що у цьому разі укладається Додатковий договір.

Одночасно із зазначеним кредитним договором ОСОБА_1 , з використанням згаданого вище одноразового ідентифікатору «91697», також було підписано Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.42 на звороті), яка є Додатком № 1 до цього договору; та інформаційне повідомлення (а.с.42), яке є Додатком № 2 до цього договору.

28.12.2023 року о 13:25:15 годині ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахувало кошти на суму 7000,00 грн за згаданим вище кредитним договором ОСОБА_1 шляхом їх перерахування на картку, маска якої НОМЕР_1 , номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 3762707, а в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 6809c9c7-054d-48bf-acb0-31d79c587ba9, Session ID - НОМЕР_3 , про що свідчать відомості у листі-відповіді ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 01.11.2024 року за Вих. № 12 (а.с.21). При цьому, ще 21.02.2022 року між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 (а.с.87-91).

В свою чергу інформація надана суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за №20.1.0.0.0/7-250619/69394-БТ (а.с.225), на виконання ухвали суду від 05.06.2025 року (а.с.214-215), підтверджує те, що відповідачу ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_4 на яку 28.12.2023 року було здійснено переказ коштів в сумі 7000,00 грн.

В подальшому, у відповідності до пункту 1.2.1 Договору № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року (а.с.32-42), між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 також був укладений Додатковий договір (а.с.22-23) до Договору № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

11.01.2024 року о 11:13:40 годині ОСОБА_1 , з використанням згаданого вище одноразового ідентифікатору «49822», було підписано Паспорт споживчого кредиту/Інформація, яка надається споживачу до укладення Додаткового договору №4252096-Т1 (а.с.47-49) до Договору про споживчий кредит №4252096 від 28.12.2023 (Стандартизована форма), який містив в собі основні умови кредитування, зокрема суми кредиту 3000 грн, строку кредиту 360 днів та процентну ставку (знижену), яка становить 9,13% річних (або 0,03% в день), та (стандарту) 912,50% річних (або 2,50% в день).

Також 11.01.2024 року о 11:13:40 годині між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 у електронній формі через особистий кабінет в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства був укладений Додатковий договір до Договору №4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року (а.с.22-23), з використанням останнім для його підписання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору «49822», відповідно до умов якого відповідачу ОСОБА_1 видано кредит у сумі 3000,00 грн, внаслідок чого загальний розмір суми кредиту становить 10000,00 грн, а в свою чергу загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 98875,00 грн, а за умов застосування зниженої ставки 92563,75 грн.

Також у пункті 2.1 цього договору сторонами було погоджено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору на банківський рахунок клієнта ОСОБА_1 за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яка також зазначена стосовно особи клієнта в розділі «4. Реквізити та підписи сторін».

Одночасно із зазначеним кредитним договором ОСОБА_1 , з використанням згаданого вище одноразового ідентифікатору «49822», також було підписано Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.24), яка є Додатком № 1 до цього договору.

11.01.2024 року о 11:14:21 годині ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахувало кошти на суму 3000,00 грн за згаданим вище кредитним договором ОСОБА_1 шляхом їх перерахування на картку, маска якої НОМЕР_1 , номер транзакції в системі сервісу онлайн платежів «iPay.ua» 330418081, про що свідчать відомості у листі-відповіді ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 01.11.2024 року за Вих. №258-0111 (а.с.21 на звороті). При цьому, ще 12.03.2019 року між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір № ФК-П-19/03-01 про переказ коштів (а.с.93-95).

В свою чергу інформація надана суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за №20.1.0.0.0/7-250619/69394-БТ (а.с.225), на виконання ухвали суду від 05.06.2025 року (а.с.214-215), підтверджує те, що відповідачу ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_4 на яку 11.01.2024 року було здійснено переказ коштів в сумі 3000,00 грн.

У період з 28.12.2023 року по 25.10.2024 року відповідачем ОСОБА_1 було здійснено оплати на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,02 грн та на оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 6813,48 грн, про що зазначено самим представником позивача у змісті позовної заяви (а.с.7 на звороті).

Однак, в подальшому відповідач ОСОБА_1 не виконала свої боргові зобов`язання перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за Договором № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року та Додатковим договором №4252096-Т1 до нього від 11.01.2024 року, внаслідок чого станом на 25.10.2024 року мала перед ним заборгованість в загальному розмірі 71497,52 грн, з якої 9999,98 грн заборгованість з тіла кредиту, а 61497.54 грн заборгованість за процентами, про що свідчить відповідний розрахунок заборгованості наданий складений директором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» станом на 25.10.2024 року (а.с.52-57).

25.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25/10/2024 (а.с.98-102), згідно умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату права грошової вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором № 4252096 від 28.12.2023 року, що також підтверджує копія акту прийому-передачі реєстру боржників від 27.05.2024 року (а.с.103 на звороті, 106, 107); витяг з реєстру Боржників (а.с.60, 103), якому під № 361 зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4252096; повідомлення про відступлення права грошової вимоги (а.с.104), акт прийому-передачі Документації (а.с.104 на звороті); форма надання інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (а.с.105).

25.11.2024 року, відповідно до рішення № 251124/1 ЄДИНОГО УЧАСНИКА ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» (а.с.86), змінено найменування Товариства на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

Станом на дату укладення Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року, строк дії Договору 4252096 від 28.12.2023 року не закінчився.

У зв`язку із чим, у межах строку дії Договору № 4252096 від 28.12.2023 року позивачем у період з 26.10.2024 року по 22.12.2024 року (58 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2,5% в день, у сумі 14500,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості складеним ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с.58).

Таким чином заборгованість позичальника ОСОБА_1 за Договором № 4252096 від 28.12.2023 року і Додатковим договором №4252096-Т1 до нього від 11.01.2024 року перед ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» не сплачена і складає в загальному розмірі 85997,52 грн, з яких 9999,98 грн сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 61497,54 грн сума заборгованості за процентами нарахованими за користування кредитом первісним кредитором за період з 28.12.2023 року по 25.10.2024 року, а 14500 грн сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем за період з 26.10.2024 року по 22.12.2024 року (58 календарних днів), тобто до закінчення строку кредиту згідно умов пункту 1.3 Договору.

Нормативно-правове застосування

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. заперечуючи проти позову посилалася на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахунку первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» коштів у розмірі 10000 грн, а з наданих позивачем документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки на який(яку) було здійснено перерахування коштів.

Водночас суд звертає увагу на ту обставину, що представником відповідача при цьому не заперечується сама обставина отримання відповідачем ОСОБА_1 самих кредитних коштів, а лише відзначається про ненадання позивачем, на її думку, належних та допустимих доказів їх перерахування відповідачу кредитних коштів.

Однак, судом з листа-відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що банківський рахунок відповідача ОСОБА_1 , маскою якого є емітована платіжна картка № НОМЕР_4 , було здійснено перекази коштів 28.12.2023 року в сумі 7000,00 грн і 11.01.2024 року в сумі 3000,00 грн, що відповідає сумам кредиту за Договором № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року і Додатковим договором №4252096-Т1 до нього від 11.01.2024 року, а також відповідає відомостям про перерахування коштів саме в таких сумах і дні за відповідними транзакціями зазначеними у листах-відповідях ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» і ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ».

Натомість відповідачем та/або її представником протягом всього часу перебування справи на розгляді суду так і не було надано доказів в обґрунтування неотримання відповідачем ОСОБА_1 самих кредитних коштів, зокрема роздруківки руху грошових коштів за 28.12.2023 року і 11.01.2024 року по її банківському рахунку, маскою якого є емітована АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платіжна картка № НОМЕР_4 .

Таким чином суд вважає, що отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів доведено належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами, які в своїй сукупності не викликають в суду жодних сумнівів у своїй переконливості, а заперечення представника відповідача з цього приводу є безпідставними.

Також представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Зачепіло З.Я. було поставлено під сумнів правильність розрахунку заборгованості, який був складений самим позивачем.

Однак, суд відзначає, що до позовної заяви додано два окремі розрахунку заборгованості складений ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за період з 28.12.2023 року по 25.10.2024 року (а.с.52-57) та складений ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за період з 26.10.2024 року по 22.12.2024 року (а.с.58), які внаслідок своєї повноти та послідовності дозволяють встановити порядок нарахування заявленої до стягнення в позові суми заборгованості, що не викликає в суду сумнівів у своїй правильності.

В свою чергу відповідач та/або її представник, в обґрунтування висловленої незгоди з розрахунком заборгованості позивача, не надали свого контррозрахунку щодо кредитної заборгованості заявленої позивачем до стягнення.

Окремо суд відзначає ту обставину, що відсотки за користування кредитом були нараховані виключно в межах строку кредитування 360 днів (за період з 28.12.2023 року по 22.12.2024 року), а також не перевищує загального розміру орієнтовної вартості кредиту 98875,00 грн, яка зазначена у пункті 1.8 Додаткового договору №4252096-Т1 від 11.01.2024 року до Договору № 4252096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.12.2023 року (а.с.22).

Оскільки судом встановлено, що відповідач взяті на себе за кредитним договором (і за додатковим договором до нього) обов`язки не виконала, тіло кредиту та проценти за користування кредитом не повернула, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем на загальну суму 85997,52 грн, а також враховуючи те, що відповідач (її представник) не надала доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції АТ «ПУМБ» від 16.01.2025 року № 271 (а.с.1).

Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини.

Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Відповідно до копії договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги, укладеного 10.12.2024 року між позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Городніщевою Є.О. (а.с.96-97); копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.128); копії заявки № 6251 від 10.12.2024 року на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року (а.с.26-27); копії рахунку на оплату №6251/01-2025 від 14.01.2025 р. (а.с.51) та копії акту № 6251 від 14.01.2025 року (зазначення року «2024» суд сприймає як явну описку, яка є характерною для складення документів на початку нового року) прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року (а.с.59), вартість наданих юридичних послуг за загалом 12 годин виконання робіт становить 10000,00 грн.

Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, зокрема, серед іншого, надання усної консультації, дослідження наданих йому позивачем документів, аналізу фактичних обставин справи, законодавства і судової практики, складання процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (позовної заяви, відповіді на відзив) тощо.

При цьому представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. у відзиві на позовну заяву (відзиву) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявила клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с.153 на звороті-154) в розмірі 10000 грн, які вважала завищеними, неспівмірними із складністю справи, зокрема з огляду на те, що з обсягу даних із сайту судової влади України вбачається те, що представник позивача неодноразово представляв інтереси позивача у аналогічних судових процесах, в яких предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин і не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та складення значного обсягу процесуальних документів з витратою на них тривалого часу.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX (чинного на час надання позивачу професійної правничої допомоги у цій справі в грудні 2024 року), з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць був встановлений у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб - 3028 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; а у погодинному розмірі - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень.

Натомість ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX (чинного вже на час прийняття виконаних адвокатом послуг 14.01.2025 року і самого пред`явлення позову 26.01.2025 року) передбачає, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб - 3028 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8000 гривень; а у погодинному розмірі - 48 гривні.

Таким чином заявлений представником позивача до стягнення з відповідача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн перевищує більше ніж у 3 рази місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб та навіть перевищує розмір місячної мінімальної заробітної плати.

В свою чергу сам розмір вартості надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн за 12 годин (а.с.26-27, 51, 59) перевищує більше ніж у 208 разів законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі.

При цьому, суд зауважує, що предметом судового розгляду є малозначна справа з ціною позову у загальному розмірі 85997,52 грн, а відтак суд вважає сам розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн, із розрахунку погодинної оплати, непропорційним до предмету судового розгляду у даній справі.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку з чим, суд з врахуванням принципу пропорційності, вважає обґрунтованим розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у даній категорії справ не має перевищувати 4000 грн, а тому необхідно зменшити їх розмір до цієї суми.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним стягнути понесені позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість у загальній сумі 85997 (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 52 коп., з яких 9999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 98 коп. сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 61497 (шістдесят одна тисяча чотириста дев`яносто сім) грн 54 коп. сума заборгованості за процентами нарахованими за користування кредитом первісним кредитором, а 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за користування кредитом впродовж 58 календарних днів.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати у загальному розмірі 6422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко