Справа № 685/260/25
Провадження № 2/685/206/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року селище Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Турчин-Кукаріної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Медун В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Король Владислав Романович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Король Владислав Романович, звернулась до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса № 11293 від 29.04.2020, виданого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором 2801768 від 14.10.2019 в розмірі 41 560,63 грн за період з 08.12.2019 по 31.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням нотаріусом порядку вчинення виконавчих написів, а саме вчиненням виконавчого напису 29.04.2020, керуючись п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, до якої Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни та доповнено розділом щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, у той час як Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». На думку позивача, застосування нотаріусом Колейчиком В.В. під час вчинення виконавчого напису пункту 2 другого розділу Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та нечинним нормативним актом, а саме пунктом 2 розділу другого Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, тому позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11293 від 29.04.2020, виданий приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» () заборгованості в розмірі 41560,63 (сорок одна тисяча п?ятсот шістдесят) гривень 63 коп.

Справа зареєстрована у Теофіпольському районному суді Хмельницької області 25.03.2025 та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі визначено Турчин-Кукаріну І.В.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27.03.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду, учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Від відповідача відзиву, а від третіх осіб пояснень щодо позову або відзиву не надійшло.

У судові засідання, призначені на 23.04.2025, 07.05.2025, 10.06.2025, 08.07.2025 учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань чи заяв про відкладення справи не подавали.

Відтак, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з правовідносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, що регулюються нормами Закону України «Про нотаріат».

При вирішенні питання про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи (у позові), виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи.

29.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з громадянки України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , яка є боржником за кредитним договором 2801768 від 14.10.2019, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (ідентифікаційний код юридичної особи 41346335, місцезнаходження: 49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Якова Самарського, будинок 12А, реквізити: НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, заборгованість за Кредитним договором 2801768 від 14.10.2019.

Зазначений виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 11293, датою набрання виконавчим написом законної сили є 29.04.2020.

Як вбачається із постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Дорошкевич В.Л. від 05.06.2020 про відкриття провадження, за заявою стягувача ТОВ «Алекскредит» про примусове виконання виконавчого напису № 11293, виданого 29.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., 05.06.2020 відкрито виконавче провадження № 62275683.

У матеріалах справи наявна копія договору про надання кредиту № 2801768 від 14.10.2019 і копія додаткової угоди про зміну умов договору про надання кредиту № 2801768 від 07.11.2019.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис нотаріуса є різновидом рішення, що підлягає примусовому виконанню. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті, а саме у виконавчому написі нотаріуса, що є підставою для його примусового виконання. Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ст. 90 Закону України «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п.п. 1.1 п. 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

За змістом п.п. 1.2 п. 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, п.п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Отже, вчинений нотаріусом виконавчий напис не є підставою для виникнення цивільних прав чи обов`язків, а лише підтверджує, що певне право у стягувача наявне і є безспірним.

Наявність і безспірність заборгованості боржника перед стягувачем підтверджується документами, визначеними «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999.

До «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 було внесено зміни Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якими відповідний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили 22.02.2017, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: («Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин…»).

На офіційному сайті Верховної ради України відповідна постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» оприлюднена із зазначенням необхідності додатково дивитись Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015 та Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017.

Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено 29.04.2020, з посиланням на п. 2 другого розділу Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, керуючись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 тобто, після визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та втрати чинності розділом: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин…».

Відтак, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено 29.04.2020 з порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, оскільки на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії, а саме вчинення виконавчого напису 29.04.2020 п. 2 розділу другого Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 було 22.02.2017 було визнано незаконним і нечинним, відтак, виконавчий напис не міг бути виданим щодо заборгованості у сфері у кредитних правовідносин.

З урахуванням наведеного, права позивача слід визнати порушеними унаслідок безпідставної видачі виконавчого напису нотаріусом, оскільки виконавчий напис було вчинено на підставі та в порядку незаконного і нечинного нормативного акту.

Суд звертає увагу на те, що з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, і таке право існує, доки суд не встановить зворотного.

Боржник не позбавлений можливості захищати своє цивільне право і вправі оспорити виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині) тощо.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів і може перевірити доводи боржника, у тому числі щодо небезспірності заборгованості перед стягувачем.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 виснувала, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02.07.2019 по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обрана відповідачем та третіми особами процесуальна поведінка, у тому числі неявки в судові засідання, неподання заяв по суті справи унеможливлюють формування у справі висновків про повну або часткову безпідставність позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає задоволенню, а порушене право відновленню шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача.

Розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду позивача відповідно до поданої копії платіжної інструкції квитанції ІD8436-3323-6196-3054 від 20.03.2025 становить 1211,2 грн (а.с. 1), відтак, при повному задоволенні позову зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).

У рішенні від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії», заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (п.77).

ЄСПЛ наголошував на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат: суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21); з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій, п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26.09.2024 у справі № 910/11903/23.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).

Суд зазначає, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.

Отже, суд повинен перевірити, чи є заявлені судові витрати неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, за визначеними у ній правилами, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У наявному у справі на підтвердження повноважень адвоката ордері про надання ОСОБА_1 правничої допомоги у Теофіпольському районному суді Хмельницької області серії АІ № 1723579 від 19.03.2025 адвокатом Королем Владиславом Романовичем зазначено, що правнича допомога надається на підставі договору про надання правничої допомоги № 04102414 від 04.10.2024 адвокатським бюро «Король і компанія», однак, копії такого договору до матеріалів справ не подано.

До позовної заяви долучено зазначений вище ордер, копію свідоцтва адвоката Короля В.Р. про право на заняття адвокатською діяльністю, копію посвідчення адвоката № 9627/10, копію акта приймання-передачі наданих послуг № 04102414 до договору про надання юридичних послуг) правової допомоги) № 04102414 від 17.01.2025, підписаного ТОВ «Центром правової допомоги» та Приступюк Вікторією Олександрівною до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № .10.2024, а також копію договору про надання правової допомоги № 04102414 від 04.10.2024, укладеного між ТОВ «Центр правової допомоги» та ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що правничу допомогу у справі надавав адвокат Король В.Р., що вбачається із наданого ним ордера, проте договір про надання професійної правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг № 04102414 до договору про надання юридичних послуг підписано не адвокатом Королем В.Р., а ТОВ «Центром правової допомоги» та ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо правових підстав для вчинення адвокатом Королем В.Р. дій від імені ТОВ «Центр правової допомоги», у той же час понесення позивачкою витрат на юридичні послуги ТОВ «Центр правової допомоги» не становить складу витрат на правничу допомогу адвоката, що виключає можливість покладення їх на відповідача, адже виходячи із положень ст. 137 ЦПК України, витратами на професійну правничу допомогу є витрати, пов`язані саме з допомогою адвоката, а не інших осіб, у тому числі юридичних осіб приватного права, яким є ТОВ «Центр правової допомоги».

До судових витрат на професійну правничу допомогу належать витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога має надаватися саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням (постанова Касаційного цивільного суду від 31.05.2023 у справі № 757/13974/21-ц).

Витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК (п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Відтак, понесення позивачкою витрат на юридичні послуги, надані товариством з обмеженою відповідальністю, а не адвокатом, у контексті ст. 137 ЦПК України не можна визнати витратами на послуги адвоката при відсутності доказів наявності домовленості адвоката і клієнта про сплату відповідного гонорару, пов`язаного з розглядом справи в суді чи її підготовкою, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про їх стягнення з відповідача.

Окрім того, що надані позивачем документи не підтверджують укладення між позивачкою і адвокатом Королем В.Р. договору про надання професійної правничої допомоги на умовах оплатності на заявлену до стягнення суму, у копії акта приймання-передачі наданих послуг № 04102414 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 04102414 від 17.01.2025, підписаного ТОВ «Центром правової допомоги» та ОСОБА_1 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № .10.2024 зазначено про сплату за послуги, пов`язані зі складенням заяви про забезпечення позову, у той час як така у справі відсутня. Також, у прохальній частині позовної заяви зазначено про стягнення витрат на професійну правову допомогу у сумі 15000 грн, в той час як у дужках зазначено розшифрування «сім тисяч п`ятсот» грн, хоча доказів наявності витрат на послуги адвоката на суму 7500 грн також не надано.

Суд зазначає, що ордера адвоката, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і копії посвідчення адвоката недостатньо для визначення компенсації понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 41, 55 Конституції України, статтями 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, ст.ст. 39, 87-90 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 81, 137, 141, 247, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Король Владислав Романович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса № 11293 від 29.04.2020, виданий приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором 2801768 від 14.10.2019 на загальну суму, що підлягає стягненню: 41 560,63 грн за період з 08.12.2019 по 31.01.2020.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 » сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 1211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Представник позивача: адвокат Король Владислав Романович (адреса: вулиця Чернишевська, будинок 54, місто Харків, 61002).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (ІКЮО в ; місцезнаходження: вулиця Якова Самарського, будинок 12А, місто Дніпро, 49044).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (адреса: вулиця Грушевського, будинок 15, офіс 6, місто Бровари, Київська область, 07401).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна (адреса: вулиця Окіпної Раїси, будинок 4А, офіс 71А, місто Київ, 02002).

Повне рішення суду складено і підписано 09.07.2025.

Головуюча суддя І.В. Турчин-Кукаріна