Справа №443/792/25
Провадження №2/443/577/25
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2025 року м.Жидачів Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Шальвіри І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Сулятичі в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємуя із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_2 в с.Сулятичі Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №35

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся по материній лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,60 умовні кадастрові гектари, належне померлій на підставі сертифікату га право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3165 від 25.04.1997 року. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 13.04.1994 року, яким заповіла своє майно дочці ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Жидачівської державної нотаріальної контори, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу № 306/1996, а 23.01.1997 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно житлового будинку. Спадкових прав відносно земельної частки (паю) вона не оформляла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 , але юридично не оформила. Згідно довідки Журавненської селищної ради №67 від 14.05.2025 року, ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від ОСОБА_2 у Сидорівській сільській раді не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_2 разом з нею постійно проживали її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 (без реєстрації). ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін.

Зазначає, що крім нього, іншим спадкоємцем першої черги спадкування за законом був чоловік покійної ОСОБА_4 , однак він спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_2 не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його право на прийняття належної йому частки спадщини перейшло до нього по спадковій трансмісії. Оскільки він постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

15.05.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із пропуском піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку(пай), що знаходяться на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном.

За таких обставин він змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.06.2025 року в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі завідувача в строк до 27 червня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копіїспадкової справи №306/1996, заведену у Жидачівській державній нотаріальній конторі, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області.

02.07.2025 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №306//1996, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Представник відповідача - Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить розглянути справу без участі їхнього представника, а також повідомляє про відсутність на час розгляду справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Як вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 23.02.1958 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Як видно з копії тимчасової посвідки на проживання серія НОМЕР_4 від 27.11.2003, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній зареєстрований у АДРЕСА_1 року (а.с.6 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача по материній лінії ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 01.07.1996 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,60 умовні кадастрові гектари, належне померлій на підставі сертифікату га право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3165 від 25.04.1997 року (а.с.19).

За життя ОСОБА_3 , 13.04.1994 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Володимирецької сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №6, згідно якого остання заповіла все своє майно дочці ОСОБА_2 (а.с.40).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Судом також встановлено, що крім ОСОБА_2 , інших спадкоємців за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №306/1996, яка заводилася Жидачівською ДНК, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36-47).

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 були діти покійної: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , спадщину за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не прийняли, що підтверджується поданими ними письмовими заявами, які містяться в матеріалах спадкової справи №306/1996, яка заводилася після смерті - після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37,38).

Згідно вищевказаних заяв, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомляють Жидачівську ДНК про те, що вони є спадкоємцями до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 та відмовляються від належної їм частки спадщини.

Натомість дочка покійної - ОСОБА_2 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №306/1996 (а.с.39).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №306/1996 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 зверталася тільки ОСОБА_2 .

23.01.1997 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається із житлового будинку разом із господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.13, 46).

Одночасно, як видно із матеріалів спадкової справи №306/1996, ОСОБА_2 не видавалось свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме щодо земельної частки (пай) на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,60 умовні кадастрові гектари, належне померлій на підставі сертифікату га право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3165 від 25.04.1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , виданим виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 09.06.2020 року (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 , але юридично не оформила (а.с.19).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №67 від 14.05.2025 року, ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від ОСОБА_2 у Сидорівській сільській раді не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_2 разом з нею постійно проживали її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 (без реєстрації). ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін (а.с.15).

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Допитаний як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дав покази про те, що за бабусею ОСОБА_3 доглядала його матір - ОСОБА_2 . Він жив разом із своєю матір`ю до самої її смерті, поховав її.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав покази про те, що позивач являється його знайомим, односельчанином. Коли матір позивача - ОСОБА_2 приїхала у село, то його бабуся та відповідно матір ОСОБА_2 вже була старою жінкою та жила разом із нею. Вони разом жили до самої смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 поховала її. Пізніше в село приїхав батько позивача, а потім приїхав і ОСОБА_1 , який проживав разом із ОСОБА_2 до смерті останньої.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 були позивач та його батько - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.17).

Як видно із інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81170610 від 14.05.2025 року, відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18, 55).

ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81170533 від 14.05.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16, 56).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №30/02-31 від 15.05.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.21).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем - ОСОБА_2 у с.Сулятичі Стрийського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3165, зареєстрованого 25.04.1997 року, реєстраційний номер 35, площа земельної ділянки - 2,60 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №270/15-25 від 06.02.2025 року (а.с.19).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сидорівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із ОСОБА_2 в с. Сулятичі Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №35.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 липня 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка