КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2034/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів:Левенця Б. Б., Писаної Т. О.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Мальцева Д. О.

від 22 січня 2024 року

у цивільній справі № 761/26271/23 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 28.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4383294 про надання споживчого кредиту.

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 4383294.

Вказував, що відповідач своєчасно не виконує свої боргові зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається з основної суми боргу - 49 200,00 грн, інфляційних витрат - 13 333,2 грн, та трьох відсотків річних - 2 191, 76 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача становить 64 724,96 грн, яку просив стягнути відповідача у судовому порядку, а також судові витрати по сплаті судового збору 2 147,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі адвокат Городніщева Є. О., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача та стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 576,64 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в апеляційній інстанції у сумі 4 000,00 грн.

Вказує, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належне йому право вимоги.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 4383294 про надання споживчого кредиту від 28.06.2021, у зв`язку з чим, вимоги позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», до якого за договором факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , є обґрунтованими та підлягають стягненню у сумі 15 000,00 грн. При цьому зазначала, що відповідачем не спростовувався факт отримання грошових коштів.

Умовами договору також передбачено нарахування та сплати відсотків, відповідно до п. 1.5.2. Договору, Відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав. Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору відбулось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, а також на підставі пункту 4.3 Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. У період з 26.10.2021 по 23.01.2022 включно утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку у розмірі 25 650,00 грн (90 днів х 285.00 грн).

В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 4.3. Договору про надання споживчого кредиту № 4383294 від 28.06.2021. Нараховані відсотки не носять штрафний характер. Також зазначав, що наданий Апелянтом/Позивачем до суду першої інстанції поденний розрахунок заборгованості (картка обліку) є належним та допустимим доказом заборгованості.

Також, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Підписуючи договір, позичальник погоджувався на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку. Часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом, є підтвердженням волевиявлення останньої на добровільне виконання умов Договору, серед іншого, зазначених п. 1.2 та п. 1.5.2. Договору. За таких обставин, факт укладення правочину та отримання відповідачем коштів у сумі 15000,00 грн не може бути спростований.

З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати кредитних коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 4383294 від 28.06.2021.

Відповідно до п. 1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства.

Відповідно до п. 1.3 договору, сума кредиту складає 15 000 грн 00 коп. Строк кредиту 30 днів (п. 1.4. договору). Згідно п. 1.4. договору строк кредиту визначено у 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

У відповідності до п. 1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Пунктом 1.5.1. Кредитного договору занижена процентна ставка 0,95% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживачу в межах строку, визначеного п.1.4. Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4. Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п. 1.8 договору орієнтована загальна вартість кредиту на день укладення договору складає 23 550 грн за стандартною ставкою та 19 275 грн - за заниженою.

В п. 11 договору зазначено реквізити сторін, у тому числі споживача ОСОБА_1 , її РНОКПП, серія та номер паспорту, орган, що видав даний паспорт, номери мобільних телефонів та адреса електронної пошти.

Також зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М754600, 28.06.2021 о 10:16:13 (а.с. 120).

Відповідно до п. 2.1 даного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Додатком № 1 до даного договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до даної таблиці загальна вартість кредиту складає 23 550 грн; реальна процентна ставка 24 079,41% річних; сума процентів за користування кредитом складає 8 550 грн; сума платежів за розрахунковий період складе 23 550 грн. Вказаний додаток № 1 до договору підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М754600, 28.06.2021 о 10:16:13 (а.с. 121).

Інформація щодо укладення кредитного договору підтверджена паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М754600, 28.06.2021 о 10:16:13 (а.с. 104-108).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідача.

Відповідно умов Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 та інформації, зазначеної в Картці обліку Договору (розрахунку заборгованості), ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 4383294 від 28.06.2021, в загальному розмірі 49 200,00 грн, з яких: тіло кредиту - 15 000,00 грн, за процентами - 34 200,00 грн. Зазначена сума, визначена у розрахунку заборгованості, складається із заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих первісним кредитором.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників, що складений до Договору факторингу № 18-04/2023 від 18 квітня 2023 року позивач набув право вимоги за договором факторингу до відповідача заборгованості у загальному розмірі 49 200 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу - 15 000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 34 200 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивач не надав підтвердження розрахунку заборгованості відповідача, а також належних та достатніх доказів фактичного отримання та використання кредитних коштів відповідачем, суми наданого кредиту та дати початку строку кредитування. Суд зазначив про відсутність підтвердження розрахунку заборгованості відповідача, а також доказів порушення строків повернення кредиту та нарахування заборгованості за відсотками.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Встановивши, що договір між сторонами укладено, суд першої інстанції обставин його виконання сторонами не встановив, зазначивши, що позивач не надав доказів перерахування грошових коштів. Такі висновки суду є помилковими та не відповідають наявним у матеріалах справи доказам.

На підтвердження наявності заборгованості позивачем поданий звіт небанківської платіжної системи EasyPay (представлену фінансовою компанією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» ) від 04.05.2023 № 2633, яким повідомлено ТОВ «Авентус Україна» (згідно договору №087/20-П від 08.07.2020) про успішність операції 28.06.2021 о 10:17 на суму 15 000 грн 00 коп., № транзакції 960505000, номер замовлення 2071284, картка № НОМЕР_1 , статус «прийнято» (а.с. 62-64).

Такий звіт є належним та допустимим доказом факту перерахування коштів відповідачу, адже фіксує операцію «переказу коштів», що була основним об`єктом регулювання Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III, чинного на момент здійснення транзакції. Відомості про номер, суму, номер транзакції та реквізити картки отримувача (№ НОМЕР_1 ) є визначальними даними для ідентифікації та підтвердження здійснення платіжної операції в рамках платіжної системи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджує факт перерахування грошових коштів позичальнику. Він фіксує всі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора.

Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги», електронні документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (КЕП), мають таку ж юридичну силу, як і паперові документи. Поданий позивачем звіт від платіжного оператора є електронним документом, підписаним кваліфікованим електронним підписом платіжного оператора, що надає йому рівну юридичну силу з паперовим документом, підписаним власноручним підписом та скріпленим печаткою.

Отже, подані позивачем докази у сукупності підтверджують як факт укладання договору, так і подальше отримання відповідачем грошових коштів. Відповідач не оспорює ані факт укладення договору або його форму, ні його умови, ні факт отримання грошових коштів. Водночас, позивач вказував, що 27.07.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі суму 4 275,00 грн, та 25.09.2021 в розмірі - 8 835 грн 00 коп.

Сплата платежів в іншому розмірі відповідачем не доведена.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про необґрунтованість розрахунків, адже за встановлених обставин укладення договору, підтвердженого перерахування грошових коштів, а також чітко визначених умов договору щодо процентів, такий розрахунок мав бути ретельно перевірений судом із застосуванням належних стандартів доказування, а не відхилений без належного аналізу.

Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку, колегія вважає, що розмір заборгованості не відповідає дійсним обставинам та умовам договору, який укладено на строк 30 днів й обґрунтованих доказів його пролонгації матеріалами справи не містять. Само по собі твердження про «автопролонгацію» договору, що відбувається автоматично при невиконанні зобов`язань, не може слугувати підставою для нарахування процентів понад первісно встановлений договором строк, оскільки умови щодо автоматичної пролонгації вимагають чіткого та однозначного вираження волі споживача на таке продовження, чого не було належним чином підтверджено.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що сукупністю доказів, що надані позивачем до матеріалів справи у судів першої інстанції, підтверджено підстави для стягнення заборгованості у розмірі у загальному розмірі 10 440 грн, яка розрахована апеляційним судом наступним чином: розмір основного боргу 15 000 грн; проценти за користування кредитними коштами розраховуються за 30 днів й становлять 15 000*1,90% = 8 550 грн.

Зважаючи на сплату відповідачем двох платежів у розмірі 4 275,00 та 8 835 грн, заборгованість становить (15 000+8 550) - 4 275 - 8 835 = 10 440 грн.

Щодо нарахувань здійснених позивачем відповідно до ст. 625 ЦП України, а саме інфляційних з лютого 2022 року та 3% із 24.01.2022, колегія суддів виходить з наступного

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишились положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжений і на даний час.

За таких обставин, та з врахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню лише за період до 24 лютого 2022 року, й за розрахунком здійсненим апеляційним судом становлять 3% річних - 26,60 грн, інфляційні - 167,04 грн, а всього 10 633,64 грн.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 10 440 грн, а також про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань у розмірі 167,04 грн та 3% річник у розмірі 26,60 грн, а всього 10 633,64 грн.

Оскільки суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості, інфляційних та 3% річних у загальному розмірі - 10 633,64 грн.

Решта позову задоволенню не підлягає з підстав, що викладені вище.

Що стосується судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 147,20 грн за подання позовної заяви (а.с. 61) та 2 567,64 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду (а.с. 152).

Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог (21,62%) підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 464,00 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 555,12 грн, а всього 1 019,12 грн.

Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В апеляційній скарзі розмір судових витрат визначено у розмірі 4 000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу у суді першої інстанції в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 10.07.2023, укладений ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та Адвокатом Столітнім М. М., яким клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 24-25); свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльності (а.с 11), довіреність сформована засобами ЄСІТС від 12.07.2023; звіт про надання правової допомоги від 20.07 2023 на суму 10 000 грн; рахунок на оплату від 20.07.2023 №572/20/07; платіжна інструкція про оплату послу згідно рахунку на суму 10 000 грн від 20.07.2023.

На підтвердження витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 28.03.2024, укладений ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та Адвокатом Городніщевою Є. О., яким клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 168-169); свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльності (а.с. 170), ордер №1609192 від 10.05.2025; звіт про надання правової допомоги від 29.07.2024 на суму 4 000 грн; рахунок на оплату від 29.07.2024 №47-28/03-2024; платіжна інструкція про оплату послуг згідно рахунку на суму 4 000 грн від 30.07.2024.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатським об`єднанням є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 49 200 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу у суді першої інстанції підлягає зменшенню до 3 000 грн.

Отже, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (перша інстанція) +4 000 (апеляційна інстанція)*21,61% = 1 512,70 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про частково задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () заборгованість за кредитним договором №4383294 від 28.06.2021 у розмірі 10 440 грн, інфляційні у розмірі 167,04 грн та 3% річник у розмірі 26,60 грн, а всього 10 633,64 грн.

Врешті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1 019 грн 12 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 512 грн 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 липня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Б. Б. Левенець