Справа № 446/2980/23 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т. І.
Провадження № 22-ц/811/1489/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м.Львів

Справа № 446/2980/23

Провадження № 22-ц/811/1489/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.Я.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана її представником - ОСОБА_1 , на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, ухвалене у м. Кам`янка-Бузька 10 травня 2024року у складі судді Котормуса Т. І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання шлюбу недійсним,-

встановив:

^

26 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила визнати недійсним шлюб сторін, зареєстрований 12 листопада 1988 року, та скасувати актовий запис про реєстрацію шлюбу № 4138 від 12 листопада 1988 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 листопада 1988 року сторони уклали шлюб. Шлюб укладено для кар`єрного просування по роботі відповідача та отримання ним житла. Відповідач надав їй певну суму коштів, щоб вона погодилася формально укласти з ним шлюб без створення сім`ї та спільного проживання. Стверджує, що на даний час вона (позивач) має намір успадкувати майно свого цивільного чоловіка ОСОБА_4 , з яким прожила більше 15 років за адресою: АДРЕСА_1 , тому є необхідність у визнанні шлюбу недійсним. Просить позов задовольнити.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 травня 2024року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що сторони уклали шлюб для кар`єрного просування відповідача за місцем праці. Відповідач в судовому засіданні визнав цю обставину та підтвердив, що за згоду укласти з ним шлюб він передав позивачу певну суму коштів, оскільки перебування в шлюбі було необхідним для його просування по службі та отримання житла. Після реєстрації шлюбу вони (сторонни) не проживали разом як чоловік і дружина, не підтримували подружніх відносин, не мали на меті створити сім`ю. Зазначає, що після укладення шлюбу позивач проживала у м. Львові, а відповідач - у с. Неслухів, Кам`янка-Буського району Львівської області. Свідки підтвердили, що позивач останні 15 років перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , з яким проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлені обставини підтверджують фіктивність оспорюваного шлюбу.Також у апеляційній скарзі наявні посилання на порушення судом першої інстанції норм процессуального права, які є підставою для скасуванн оскаржуваного рішення, зокрема, на те, що позивач не булла повідомлена про дату і час розгляду справи, яка розглянута судом першої інстанції у її (позивача) відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_1 від 12 листопада 1988 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 4138.

ОСОБА_2 , звернувшись до суду із цим позовом, посилається на те, що шлюб з відповідачем є формальним, такий було укладено для отримання відповідачем статусу одруженого та кар`єрного просування, оскільки у радянські часи одружені люди займали кращі посади.

ОСОБА_3 визнав вимоги позивача та підтвердив, що йому для професійних здобутків необхідно було укласти шлюб, на що позивач погодилася, однак вони ніколи не проживали разом як сім`я.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходивз наступного.

Відповідно до статті 15 КпШС України (чинного на час реєстрації оспорюваного шлюбу), для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Згідно зі ст. 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених ст. ст. 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сімю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч. 2 ст. 40 цього Кодексу шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 СК України при вирішенні спору про визнання шлюбу недійсним, суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із п. 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобовязаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Суд першої інстанції виходив з того, що сторони не надали доказів на підтвердження фіктивності укладеного між ними шлюбу. Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть доводити намір сторін укласти фіктивний шлюб, так як такий шлюб було укладено більше як 35 років тому, а судом встановлено, що свідки знайомі з позивачем тільки 15 років.

Також суд не прийняв до уваги посилання позивача на необхідність укладення шлюбу для кар`єрного просування відповідача на тролейбусному заводі, оскільки такі не підтверджені доказами.

Згідно із ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у звязку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Позивач у судовому засіданні підтвердила, що звернення до суду з цим позовом їй необхідно для реалізації нею ( ОСОБА_2 ) права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

З повідомлення Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 4 квітня 2024 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2023-2024 роках спадкова справа не заводилась.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, оскільки позивач обгрунтовує апеляційну скаргу, зокрема, тим, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи і суд провів розгляд справи у її відсутності. Зазначене порушення норм процессуального права у такому випадку є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 цього Кодексу, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою- рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи, про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.

Частиною другою 1/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#7909" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою цієї норми судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

С тороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи, про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня

2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Встановлено, що позивач не була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, виходячи із наступного.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року потановлено провести відкрите судове засідання 27 березня 2024 року о 14.00 годині.

27 березня 2024 року позивач та її представник повідомлені під розписку про наступне судове засідання, призначене на 12 годину 29 квітня 2024 року.

29 квітня 2024 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про проведення слухання справи без його участі.

У довідці секретаря судового засідання вказано, що на судовий розгляд справи № 446/2980/23, який був призначений на 12 годину 29 квітня 2024 року, викликані особи не з`явились, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. У зв?язку з цим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось.

Згідно довідки секретаря судового засідання на судовий розгляд справи, який був призначений на 11 годину 10 травня 2024 року, викликані особи не з`явились, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. У зв?язку з цим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось.

У рішенні суду першої інстанції від 10 травня 2024 року вказано, що представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Буженко Ю. С. в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.

Верховний Суд у постанові від 8 квітня 2020 року (справа № 360/375/18) зазначив, що подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності не виключає необхідності повідомляти його про дату, час і місце судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що повістка про виклик в судове засідання суду першої інстанції на 10 травня 2024 року позивачу не направлялася. Цього дня суд першої інстанції розглянув справу за відсутності учасника справи - позивача, належним чином не повідомленої про місце, дату та час судового засідання.

Позивач в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що на судове засідання на 10 травня 2024 року суд не викликав сторону позивача (представника позивача). Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням норм процесуального права та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право позивача знати про час і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 3 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

При вирішенні цієї справи апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 15 КпШС України (чинного на час реєстрації оспорюваного шлюбу), для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану (ч.1 ст.12 КпШС України). Припинення шлюбу регулювалося Главою 7 зазначеного Кодексу.

Згідно зі ст. 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сімю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Встановлено, що при реєстрації шлюбу сторін, які на той час досягли шлюбного віку, не порушено умови, визначені статтями 15-17, докази про фіктивність шлюбу відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. 2 ст. 40 цього Кодексу шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 СК України при вирішенні спору про визнання шлюбу недійсним, суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із п. 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобовязаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Сторони не надали доказів на підтвердження фіктивності укладеного між ними шлюбу. Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть доводити намір сторін укласти фіктивний шлюб, так як такий шлюб було укладено у 1988 році, а судом встановлено, що свідки знайомі з позивачем лише 15 років, тобто, на час укладення шлюбу сторонами свідки з ними не були знайомі та не могли бути обізнаними про обставини укладення цього шлюбу.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя.

Надаючи оцінку доказам у справі, показам свідків та поясненням сторін, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у позові.

Встановлено, що на час реєстрації шлюбу сторони досягли шлюбного віку. Суд враховує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин реєстрації шлюбу між сторонами без їх реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя; про відсутність їх взаємної згоди на укладення шлюбу шляхом його реєстрації у 1988 році; а також тривалий час, який пройшов після реєстрації шлюбу.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана її представником - ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 травня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованого 12 листопада 1988 року у Палаці урочистих подій м.Львова (актовий запис № 4138).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.

Головуючий -____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк