Справа № 465/4762/25
Провадження 2/465/3059/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце перебування: АДРЕСА_2 ),

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; місце перебування: АДРЕСА_2 ),

предмет позову: розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.02.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 22.

Позовна заява мотивована тим, що у подружжя сімейне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого їх шлюбні відносини фактично припинились, у подружжя роздільний бюджет, а шлюб має лише формальний характер. Примирення неможливе, зважаючи на втрату почуття любові та взаємної поваги. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача щодо її фізичного, розумового, морального та духовного розвитку в умовах свободи та гідності. У зв`язку із чим просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Крім цього, вищевказаною ухвалою витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо позивача, відповідача та їхньої спільної дитини.

Відповідь на указаний запит надійшла на адресу суду 27.06.2025 (а.с. 40).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених копій документів учасники справи, а також їхній неповнолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеними особами, із зареєстрованим місцем перебування за адресою: АДРЕСА_4 , на підтвердження чого додано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 №1330-, від 13.10.2022 №1330- та від 02.11.2022 №1330-, дійсність яких підтверджено даними листа Міністерства соціальної політики України № 15772/0/290-25/13 від 26.06.2025 (а.с. 40-41).

У судове засідання, призначене на 10.07.2025 сторони не з`явились.

2 липня 2025 року (вх.№20520/25) засобами поштового зв`язку від відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, із зазначенням щодо відсутності заперечень щодо розірвання шлюбу (а.с. 43-43а).

Крім цього, 02.07.2025 року (вх.№20521/25) засобами поштового зв`язку від позивача, також надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, із зазначенням щодо підтримки позовних вимог (а.с. 44-44а).

Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

За таких обставин суд дійшов висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Із долученого оригіналу свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка міста Авдіївка, Донецької області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець села Новоселівка-1, Ясинуватського району, Донецької області перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16.02.2008, про що зроблено актовий запис № 22 (а.с. 18).

Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії НОМЕР_4 , та син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (актові записи № 243 Авдіївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, № 104 Вознесенівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 7, 8).

Позивач стверджує, що шлюбні відносини між подружжям припинилися, сімейні відносини сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться, сімейний бюджеет відсутній.

Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив та просив провести розгляду справи без його участі.

Частиною 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб.

Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. За приписами частини другої цієї ж статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладеною у постанові № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) від 15.01.2020.

Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та їх малолітньої доньки, збереження шлюбу є неможливим, оскільки подружжя фактично припинило шлюбні відносини, а шлюб носить формальний характер.

Враховуючи позицію позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, та відсутність заперечень відповідача, суд з урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову дійшов висновку про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.

Відтак, суд вважає за доцільне покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача, оскільки розірвання шлюбу спричинено обставинами, які не заперечуються відповідачем та позовні вимоги повністю задоволені.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 10-13, 19, 76-80, 141, 206, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 293 ЦПК України, ст. 56, 104, 105, 110-113 СК України

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 16.02.2008 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, уродженцем села Новоселівка-1, Ясинуватського району, Донецької області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, уродженкою міста Авдіївка, Донецької області, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 22.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя: Баран О.І.