Справа № 646/4169/25
№ провадження 2/646/2759/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.25 м.Харків

Суддя Основ`янського районного суду м. Харкова Білінська О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Плотнікової Ірини Юріївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Основ`янського районного суду м. Харкова перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 12.03.2024 року у розмірі 1430715,00 грн. та штраф у розмірі 14307,15 грн.

07.07.2025 року до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: - будинок, що розташований за адресосю, АДРЕСА_1 ; - квартиру АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ). Заява мотивована тим, що позивачем заявлено позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу, оскільки відповідач кошти в обумовлені строки не повернув, сума позовних вимог складає 1 445 022,15 грн. Майно, на яке просить накласти арешт позивач належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Так, згідно договору купівлі-продажу, вартість квартири АДРЕСА_2 , складає 904000,00 грн. Щодо вартості нерухомості, яка знаходиться в місті Куп`янськ Харківської області, представник позивача зазначає, що позивач не володіє інформацією, проте, з огляду на активні бойові дії в цьому місті, вартість майна розташованого там наближається до нуля. Таким чином, накладення арешту на перелічене майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, адже документально вартість майна відповідача навіть не перевищує розмір його боргу. Представник позивача вказує, що події, які відбулись під час досудового врегулювання спірних правовідносин дають підстави ставити під сумнів збереження спірного нерухомого майна за час розгляду справи у суді, що в разі позитивного вирішення спору може суттєво утруднити його виконання або ж зробить його виконання взагалі неможливим.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (частина перша статті 153 ЦПК України).

Підстави для виклику сторін для розгляду заяви про забезпечення позову - відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення суми боргу за договором позики від 12.03.2024 року у розмірі 1430715,00 грн. та штрафу у розмірі 14307,15 грн.

У відповідності з положеннями п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17).

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 643/12369/19, арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову. Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Належність відповідачу квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, номер відомостей про речове право: 52697947, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2025 № 425487810.

Щодо заявленої вимоги про накладення арешту на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що заява про забезпечення позову не містить вартість вказаного майна, що є необхідним для визначення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 149-154,259 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Плотнікової Ірини Юріївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

У зв`язку забезпеченням позову зустрічне забезпечення по справі не застосовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Білінська