10.07.2025 Справа № 363/1508/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

10 липня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судових засідань Ходасевич Д.К. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гаращука С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №363/1508/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебувала вищевказана цивільна справа.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.06.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням ним навчання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.03.2025 року і, до закінчення ОСОБА_3 навчання у Національному транспортному університеті, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих обставин настане першою та судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

24.06.2025 року, через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Гаращука С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з відповідача на користь позивачки, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. До вказаної заяви представником позивача, також долучено докази на підтвердження надання правової допомоги.

08.07.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Мілетич О.О. надійшли заперечення проти заяви представника позивачки про стягнення судових витрат, в яких вказано, що із наданих представником позивача документів неможливо встановити витрати, які понесла позивачка. Також, відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 24.06.2025 року вказано сплата послуг, згідно п. 4.1. Договору., п.4.1., при цьому не міститься переліку послуг, за які сплачується така сума. Також відсутнім є Звіт про виконану роботу та надані послуги, а відтак неможливо встановити кількість витраченого часу адвокатом та обсяг наданої правової допомоги. Як вбачається із змісту позовної заяви, стороною позивача не надано сум попередньому (орієнтовному) розрахунку, тобто станом на день подання позову до суду, стороною не подано орієнтовного розрахунку судових витрат, крім того, з огляду на квитанції «Приватбанку» неможливо встановити реальність судових витрат, тому у задоволенні заяви про розподіл судових витрат має бути відмовлено. Також, як вбачається із наданих документів, правову допомогу надавав ФОП Гаращук С.В., який діє на підставі Статуту, надалі "Адвокат", при цьому на підтвердження статусу адвоката представником не надано Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Окрім того, представник відповідача вважає дані витрати неспівмірними з ціною позову та складністю справи, вони, на її думку є необгрунтовано завищеними. На підставі чого, Мілетич О.О. просила суд відмовити у задоволенні цієї заяви.

Позивачка, її представник, відповідач та його представник, а також третя особа у судове засідання не з`явились, день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, інших заяв чи клопотань до суду від них не надходило.

Вирішуючи питання про розгляд заяви за відсутності учасників провадження, суд враховує наявність в матеріалах справи заяв та заперечень, належне повідомлення учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, а також положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Так, ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, протягом десяти днів, із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» - додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках та за умов, передбачених відповідною статтею ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі, особа має право звернутися до суду з тими вимогами на загальних підставах. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката;

інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року за №13-рп/2000, від 30.09.2009 року за №23-рп/2009.

Судом встановлено, що 19.03.2025 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ФОП ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги за №19/03/25 (а.с. 84).

Так, згідно з п. 1 Договору - клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання захищати та представляти інтереси клієнта у будь-якому кримінальному, цивільному чи адміністративному провадженні, з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання ( ОСОБА_3 ).

За надання правової допомоги за Договором клієнт оплачує адвокату гонорар у сумі 10 000 грн. та сплачується наступним чином: 5 000 грн. (50% від суми Договору) після підготовки та подачі позовної заяви; 5 000 грн. (50 % від суми Договору) після винесення рішення Вишгородським районним судом Київської області (п.п. 4.1 Договору).

Відповідно до п.п. 4.2 Договору, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг, наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв?язком, поштою або безпосередньо вручається клієнту. На письмову вимогу клієнта адвокат може надавати Акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.

Акт про падання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт (п.п. 4.3 Договору).

Як вбачається з Акту прийому-здачі наданих послуг до Договору за №19/03/25 про надання правничої допомоги від 19.03.2025 року - адвокат ФОП ОСОБА_4 передав, відповідно до п. 1.1 Договору, а клієнт прийняв послуги з підготовки та написання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання ( ОСОБА_3 ), виконання яких зайняло 1 год., а вартість 5 000 грн. (а.с. 85).

Як вбачається з Акту прийому-здачі наданих послуг до Договору за №19/03/25 про надання правничої допомоги від 19.03.2025 року адвокат ФОП ОСОБА_4 передав, відповідно до п. 1.1 Договору, а клієнт прийняв послуги за п. 4.1 Договору за №19/03/25 по справі за №363/1508/25, виконання яких зайняло 1 год., а вартість 5 000 грн. (а.с. 86).

Згідно платіжних інструкцій за №Р24АD6430 від 24.06.2025 року та за №Р24АD8133 від 21.03.2025 року, ОСОБА_1 сплатила на рахунок за № НОМЕР_1 грошові кошти в загальній сумі 10 000 грн. (а.с. 87-88).

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності доказів оплати позивачкою послуг адвоката через відсутність у платіжних інструкціях призначення платежу, оскільки з цих інструкцій вбачається, що грошові кошти були перераховані на рахунок, зазначений у договорі про надання правової допомоги за №19/03/25, а також в Актах приймання-передачі наданих послуг.

Крім того, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 року у справі за №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі за №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 року у справі за №317/1209/19, від 12.02.2020 року в справі за №648/1102/19, від 03.02.2021 року у справі за №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі за №753/1203/18, таким чином зазначена судова практика є незмінною.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 року у справі за №329/766/18.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №755/9215/15-ц.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом послуг, а також подані нею документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), її складності не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час,

значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі за №808/1849/18 ).

У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу, суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі за №160/6762/21).

ВП ВС в постанові від 16.11.2022 року у справі за №922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати Верховного Суду, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі за №755/10947/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ,висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року за №23-рп/2009 у справі за №1-23/2009, яке відповідно до вимог Конституції України є обов`язковим, остаточним і не може бути оскаржено, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч. 1 ст. 89 ЦПК України ).

Враховуючи вищезазначене, розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі за №922/1964/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі за №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №775/9215/15ц).

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі за №775/9215/15ц).

Суд, оцінюючи подані документи, якими позивачка (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу,

дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та не співмірними з витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, зважаючи на незначну складність розглянутої судом справи, часткове задоволення позовних вимог, обсяг наданої адвокатом правової допомоги в межах даної справи та витрачений ним час, а також велику кількість однотипних позовів, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача до 3 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 133, 137, 141, 182, 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гаращука С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за №363/1508/25 задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі - 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна