Провадження № 2/679/186/2025
Справа № 679/1949/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Дмітрієвій О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочку сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочку сплати аліментів в розмірі 161867,89 грн.

Ухвалою суду від 24.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

13.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог.

24.02.2025 від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій останнній наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.03.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду.

Позовні вимоги у позові позивачка обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено шлюб 29.04.2017, який було розірвано рішенням суду від 17.01.2019. Під час шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з судовим наказом № 679/782/18, виданим 27.06.2018 Нетішинським міським судом Хмельницької області з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття. З 20.06.2018 по липень 2021 аліменти стягувалися з заробітної плати відповідача у КП НМР «Благоустрій». В подальшому відповідач припинив добровільну виплату аліментів та звільнився з КП НМР «Благоустрій», тому судовий наказ було пред*явлено до примусового виконання та постановою державного виконавця від 18.02.2022 відкрито виконавче провадження №68709726. За весь час примусового виконання відповідач здійснив лише 2 платежі по 3600 грн. у жовтні та листопаді 2024 р. Таким чином відповідач не виконує батьківські обов`язки в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка на сьогодні є непогашеною. Відповідно до формули нарахування пеустойки (пені) за прострочення сплати аліментів загальна сума пені складає 161867,89 грн. за період з серпня 2021 по 13.12.2024 р., яку позивачка просила стягнути з відповідача на її користь.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Волков С.В. вказав, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідачу було відомо про те, що з нього стягуються аліменти на користь позивачки, з якою після розірвання шлюбу виникли неприязливі відносини. Після звільнення відповідача з роботи у КП НМР «Благоустрій» у серпні 2021 він усно звертався до ДВС з проханням повідомити розмір аліментів та реквізити їх сплати, проте йому пояснили, що виконавче провадження не відкрито. Про існування порушеного виконавчого провадження відповідач дізнався лише у жовтні 2024 під час складання працівниками поліції протоколу за ч.1 ст.183-1 КУпАП. З того часу відповідач сплачує аліменти. Таким чином, представник вважає, що вина відповідача у несплаті аліментів відсутня. Крім того, 06.11.2023 державним виконавцем були застосовані до відповідача заходи, які передбачені ч.14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а саме накладено штраф у розмірі 34167,45 грн., що складає 30 % суми заборгованості, а тому сума пені підлягає зменшенню на вищевказану суму. Крім того представник відповідача з урахуванням майнового стану ОСОБА_2 , а саме того, що він утримує ще й іншу малолітню дитину, одружений, з 05.01.2025 перебуває на військовій службі, просив зменшити розмір пені до 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину, що дорівнює 31960 грн.

У відповіді на відзив представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, вказаних у позові, наполягала на доведенні вини відповідача у несплаті аліментів, заперечувала проти зарахування штрафу, застосованого за ч.14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", у суму пені, оскільки його відповідач не сплатив.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Романова Н.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних у позові. Надала пояснення аналогічні позову та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свої заперечення проти позову, викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а у випадку їх задоволення - зменшити розмір пені до 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину, що дорівнює 31960 грн. Також вважав, що пеня не повинна перевищувати розмір заборгованості на день ухвалення рішення суду.

Датою прийняття рішення у даній справі є 15.07.2025, тобто дата складання повного тексту рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши сторони, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 137).

Згідно з судовим наказом № 679/782/18, виданим 27.06.2018 Нетішинським міським судом Хмельницької області, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8 зв.).

Згідно з постановою державного виконавця Нетішинського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області від 18.02.2022 відкрито виконавче провадження № 68709726 (а.с.9).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем, загальна заборгованість за період з 01.08.2021 по 30.11.2024 склала 162032,50 грн, при цьому вказані здійснені оплати у жовтні та листопаді 2024 р. по 3600 грн.(а.с.10-11).

За розрахунком сторони позивача розмір пені за вказаний період склав 161867,89 грн. (а.с.12).

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.12.2024, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.04.2015, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП (а.с.13,14, 116-120).

В матеріалах справи, крім іншого, наявна довідка про заборгованість відповідача по аліментам за період з 01.08.2021 по 29.04.2025 у розмірі 143075,71 грн (а.с.110-111).

06.11.2023 державним виконавцем винесено постанову у ВП 68709726 про накладення штрафу на ОСОБА_2 , та з урахуванням уточнюючих постанов від 30.05.2025, 09.06.2025 до відповідача застосовані заходи, які передбачені п.2 ч.14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а саме накладено штраф у розмірі 34167,45 грн., що складає 30 % суми заборгованості (а.с.70, 130-132).

Крім того, сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 одружений, мобілізований з 05.01.2025, сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , 2011 р.н., у розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.126-127, 138-140).

Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч.ч.1, 3, 4, 8 статті 71 цього Закону, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що одним із основних обов`язків батьків є матеріальне утримання дитини, тобто забезпечення дитини мінімально необхідними благами, які необхідні для її життя та виховання.

У разі ухилення батьків від виконання зобов`язання утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття суд може присудити з них на користь іншого з батьків або законного представника, з яким проживає дитина, кошти на її утримання (аліменти).

Один із батьків, із якого присуджені аліменти, зобов`язаний сплачувати їх, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до боржника передбаченої законом відповідальності. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2021 року у справі №636/3546/17).

Неустойка (пеня) може бути стягнута з особи, яка є винною в ухиленні (простроченні) сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка надала суду довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, видану державним виконавцем, за якою загальна заборгованість за період з 01.08.2021 по 30.11.2024 склала 162032,50 грн, при цьому вказані здійснені оплати у жовтні та листопаді 2024 р. по 3600 грн.(а.с.10-11). А також надала розрахунок розміру пені за вказаний період, який склав 161867,89 грн. (а.с.12).

Сторона відповідача не оскаржила вказані розрахунки, погодилася з ним, контррозрахунку пені також не надала. Підстав для сумніву у правильності розрахунків в суду не має.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність його вини у несплаті аліментів, оскільки він сам визнає, що про стягнення з нього аліментів він був повідомлений, сплачував аліменти до серпня 2021 року. Також його вина підтверджується дослідженими судом постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.12.2024 та постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.04.2015, якою вищевказану постанову було залишено без змін, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП (а.с.13,14, 116-120). З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №238551 від 21.10.2024 слідує, що в період часу із 20.08.2021 по 29.02.2024 ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , не сплачував аліменти на малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються з нього на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.06.2018, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 130919,50 грн. Приймаючи вказані рішення про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП, суди виходили з того, що його вина є доведеною та підтверджується наданими доказами. Обставини справи давали суду підстави вважати, що ОСОБА_2 був обізнаним про обов`язок сплачувати аліменти, які визначені судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.06.2018, та про реквізити банківських рахунків, на які необхідно сплачувати аліменти. Суди також прийшли до висновку про те, що відсутність офіційного працевлаштування протягом 2021-2024 років жодним чином не звільняло ОСОБА_2 від обов?язку утримання малолітнього ОСОБА_6 , а також від сплати аліментів ОСОБА_2 не звільняла наявність у нього іншого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не було надано будь-яких доказів того, що протягом 2021-2024 років він не отримував жодних доходів.

Таким чином заборгованість за аліментами виникла з вини ОСОБА_2 , а тому позивачка має право на стягнення з нього неустойки (пені).

Разом з тим, згідно абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів .

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів .

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Як встановлено судом, 06.11.2023 державним виконавцем винесено постанову у ВП 68709726 про накладення штрафу на ОСОБА_2 , та з урахуванням уточнюючих постанов від 30.05.2025, 09.06.2025 до відповідача заходи, які передбачені п.2 ч.14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а саме накладено штраф у розмірі 34167,45 грн., що складає 30 % суми заборгованості.

З урахуванням викладеного, розмір заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає зменшенню на суму накладеного штрафу, та становитиме 127700,44 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Харківського апеляційного суду від 20 травня 2024 року у справі № 635/1353/21.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 одружений, мобілізований з 05.01.2025, з жовтня 2024 сплачує аліменти та частково погашає заборгованість, а також сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , 2011 р.н., у розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , до 100 000 грн. Подібного висновку щодо можливості зменшення пені дійшов і Хмельницький апеляційний суд у постанові від 18 березня 2025 року у справі № 679/1107/24.

Враховуючи вищевикладане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково в розмірі 61,77% від ціни позову, позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 748,15 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 15, 180, 181, 182, 192, 196 СК України, ст. ст. 3, 12, 13, 7680, 89, 141, 263265, 430, 432 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задвольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 100 000 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави 748,15 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду безпосередньо або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.07.2025.

Суддя О.М.Томілін