Справа № 758/4691/25
Д О Д А Т КО В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2025 року м. Київ
Подільський районний суд міста Києва
у складі головуючої судді Левицької Я.К.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької О.К.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Ан І.М.,
представника відповідача - Страшок Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача адвоката Ан Ірини Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 758/4691/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум» про надання дозволу на розпорядження біологічним матеріалом,
В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 758/4691/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум» про надання дозволу на розпорядження біологічним матеріалом.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.06.2025 позов задоволено, надано ОСОБА_1 право на розпорядження та використання біологічного матеріалу ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться на зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум». Також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

03.07.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Ан І.М. про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено про необхідність вирішення судом питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 400 грн за ведення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заяву про ухвалення додаткового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо ухвалення додаткового рішення, посилалась на те, що заявлені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином недоведеними, непропорційними із складністю виконаних адвокатом робіт, їх обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Зауважила, що факт оплати коштів в розмірі 42 000 грн в день укладення Договору про надання правової допомоги № 10/03/25 від 13.03.2025 року підтверджено квитанцією б/н від 13.03.2025 року, яка підписана керуючим Приходьком А.А., не є належним доказом оплати та не може підтверджувати реальність здійсненого розрахунку. Також у долучених до заяви про ухвалення додаткового рішення копіях платіжних інструкцій від 19.05.2025 року на суму 4 200 грн та від 17.06.2025 на суму 4 200 грн вказано призначення платежу - представництво в суді адвоката, проте не зазначено конкретних даних про адвоката, по якій справі здійснювалось представництво і чому саме така сума має бути стягнена з відповідача. Такі послуги як представництво в суді адвоката в Додаткових угодах до Договору про надання правової допомоги № 108/03/25 від 13.03.2025 не погоджені сторонами, як і не передбачений їх розмір. Тому, судові витрати на правову допомогу в розмірі 8 400 грн є необґрунтованими і такими, що не можуть бути стягнені з відповідача у зв`язку з відсутністю можливості пересвідчитися в тому, що вони стосуються справи № 758/4691/25 і є дійсною домовленістю клієнта та адвокатського об`єднання щодо вищевказаної суми. Також звертає увагу на те, що законодавче регулювання предмету спору, є недостатнім і не підпадає під жоден з чітко визначених вітчизняних правових інститутів чи норм. Усі спроби врегулювання цього питання в рамках чинного законодавства України на даний момент не дали результату. Вважає, що на відповідача не може бути покладений тягар всієї відповідальності за відсутність законодавчого врегулювання предмету спору. Просила суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Мірум» витрат на правничу допомогу в розмірі 50 400 грн

Вивчивши подану до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи №758/4691/25, суд приходить до наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що представником позивача було зазначено, що докази витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть надані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: Договір про надання правової допомоги № 108/03-25 від 13.03.2025 року; акт наданих послуг від 17.06.2025 року; квитанцію б/н від 13.03.2025 року про внесення ОСОБА_1 готівки в сумі 42 000 грн; платіжні інструкції № 2.140575343.1 від 19.05.2025 року на суму 4 200 грн та № 1.182187753.1 від 17.06.2025 року на суму 4 200 грн.

Так, 13.03.2025 року між Адвокатським бюро «Приходько та партнери» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 108/03-25 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту консультаційні та правові послуги по захисту його прав та інтересів, в тому числі підготовці позову до суду та здійсненню представництва інтересів клієнта в судових інстанціях на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 2.1 Договору послуги надаються клієнту шляхом усного та письмового консультування з правових питань; складання та підписання необхідних процесуальних документів: заяв, скарг, клопотань, запитів, претензій, позовних заяв, зустрічного позову, заперечень на позов (апеляційну, касаційну скаргу), апеляційних та касаційних скарг; особистої участі та представництва клієнта в судових інстанціях, правоохоронних органах, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, вчинення інших процесуальних дій.

Згідно з п. 3.2 клієнт зобов`язаний здійснювати оплату послуг, наданих йому за даним договором Адвокатським бюро, в порядку та на умовах, визначеному додатковими угодами до Договору.

Додатковою угодою № 1 до Договору від 13.03.2025 року визначено, що клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському бюро «Приходько та партнери» платіж у розмірі 42 000 грн за підготовку позовної заяви про видачу дублікату біоматеріалу з ТОВ «Мірум» в інтересах ОСОБА_1 .

Відповідно до акту наданих послуг від 17.06.2025 року Адвокатське бюро «Приходько та партнери» надало Малишко К.І. юридичні послуги за Договором про надання правової допомоги № 108/03-25 від 13.03.2025 року на суму 50 400 грн.

Оплату наданих юридичних послуг здійснено Малишко К.І. на підставі квитанції б/н від 13.03.2025 року про внесення ОСОБА_1 готівки в сумі 42 000 грн - за підготовку позовної заяви; платіжних інструкцій № 2.140575343.1 від 19.05.2025 року на суму 4 200 грн та № 1.182187753.1 від 17.06.2025 року на суму 4 200 грн - за представництво в суді адвоката.

Аналіз наведених обставин вказує на те, що на даний час відсутнє законодавче регулювання спірних правовідносин, що і обумовило звернення позивача до суду, однак дана справа є нескладною і вже сформувалась певна судова практика щодо розгляду даної категорії спорів, що не потребувало додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі.

Також надання правничої допомоги у вигляді підготовки позовної заяви та участі в судових засіданнях не потребували від представника позивача значних зусиль, надання додаткових доказів та заяв по суті справи, окрім позовної заяви.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що визначений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу в сумі 50 400 грн є завищеним і з тих підстав, що на ТОВ «Мірум» не має бути покладено весь тягар відповідальності за відсутність законодавчого врегулювання предмету спору.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що визначений позивачем та його адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50 400 грн є неспівмірним з позовними вимогами, зважаючи при цьому на складність справи та витрачений адвокатом час на надання відповідних послуг, а саме написання та подання позовної заяви, участі у судових засіданнях.

Отже, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді та про необхідність стягнення з ТОВ «Мірум» вартості витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 400 грн.

Керуючись ст. 141, 270, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача адвоката Ан Ірини Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 758/4691/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум» про надання дозволу на розпорядження біологічним матеріалом, - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 758/4691/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум» про надання дозволу на розпорядження біологічним матеріалом.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірум» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) грн.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірум», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. В. Некрасова, буд. 1.

Повний текст додаткового рішення складено 16.07.2025 року.

Суддя Я.К. Левицька