У Х В А Л А

07.07.2025 Справа №607/13750/25 Провадження №2-о/607/407/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про встановлення факту, що має юридичне значення , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 11 січня 1997 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві під час його роботи на дільниці капітального будівництва «Орендного підприємства Шахопрохідне управління №10» комбінату «Луганськшахтобуд», внаслідок якого ним було отримано трудове каліцтво.

В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує на те, що за фактом відповідного нещасного випадку на виробництві, комісією «Орендного підприємства Шахопрохідне управління №10» комбінату «Луганськшахтобуд» у складі головного інженера шахти, начальника дільниці, змінного інженера та декількох працівників дільниці, був складений Акт за формою Н-1 «про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом», який згодом було втрачено. Встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення інвалідності, причиною якої буде зазначений нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я).

Дослідивши зміст заяви, додані матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , з наступних підстав

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік фактів щодо яких розгляд справ проводиться судом.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абз. 2, 3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, 11 січня 1997 року під час виконання роботи на дільниці капітального будівництва«Орендного підприємства Шахопрохідне управління №10» комбінату «Луганськшахтобуд» стався нещасний випадок на виробництві.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при застосуванні п.3 ст.273 ЦПК (в редакції, яка діяла до 15.12.2018 року), яким передбачено встановлення каліцтва на виробництві або у зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону України «Про охорону праці» (з 24 листопада 1992 року) справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження. Питання, пов`язані із встановленням факту каліцтва на виробництві, коли виникає з приводу цього спір, а також, якщо при каліцтві в зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків пенсія призначається особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішуються в порядку встановленому для розгляду трудових спорів.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З наведеного вбачається, що оскільки Закон України «Про охорону праці» зворотної сили не має, у порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження за відсутності спору про право може бути встановлений факт каліцтва, що відбувся до вступу цього Закону в дію, а також коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, зокрема: якщо підтвердження цього факту не можна встановити у позасудовому порядку; акт про нещасний випадок або аварію на виробництві, наслідком чого стало каліцтво, не складався і скласти його вже неможливо; складений акт про нещасний випадок або аварію на виробництві був знищений і поновити його у позасудовому порядку неможливо; втрачено рішення органів медико-соціальної експертизи про встановлення інвалідності та відповідний орган не може з поважних причин його видати повторно; якщо при складанні акта допущено помилку, яка перешкоджає визнанню факту нещасного випадку, і виправити її у позасудовому порядку не можна; існують перешкоди для встановлення факту нещасного випадку, усунути які у позасудовому порядку не вдалось.

Тобто за загальним правилом питання, пов`язані із встановленням факту каліцтва, коли з приводу цього виникає спір, а також якщо на підставі факту нещасного випадку призначається пенсія особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішується в порядку, встановленому для трудових спорів. Спори, що виникають із цього приводу, можуть вирішуватись у позасудовому порядку спеціально уповноваженим органом або судом.

У порядку окремого провадження факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за відсутності спору про право може бути встановлено, коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, що унеможливлює реалізацію заінтересованими особами належних їм суб`єктивних прав.

Положення щодо встановлення судом фактів каліцтва, які зазначені у п.3 ч.1ст.315 ЦПК України, на сьогодні стосуються лише тих фактів, які мали місце до 24 листопада 1992 року та можуть бути встановлені в порядку окремого провадження у тому разі, коли виключається можливість їх підтвердження у позасудовому порядку, що повинно бути підтверджено необхідним документом.

Вказана позиція викладена у листі Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року.

Тобто питання, пов`язані зі встановленням факту каліцтва на виробництві, у разі виникнення з цього приводу спору, а також, при вирішенні питання про встановлення факту у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, внаслідок чого в особи виникає право на страхові виплати, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів, тобто в позовному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Приймаючи до уваги те, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (факт нещасного випадку з отриманням каліцтва), що мав місце 11.01.1997 року під час виконання трудових обов`язків на дільниці капітального будівництва «Орендного підприємства Шахопрохідне управління №10» комбінату «Луганськшахтобуд», вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, суд приходить до висновку, про відмову у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 260, 261, 315, 353, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику його право на звернення із позовом в суд на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя В. В. Ромазан