Справа № 216/4358/24
Провадження № 2/216/520/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретарів судового засідання Авшаряна С.О., Сотнікової А.І.,

представниці позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року було розірвано. Від цього шлюбу вона виховує двох доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно судового наказу, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2018 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частина всіх видів доходу щомісячно. За час окремого проживання з відповідачем, останній не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми взагалі, не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач не сплачує аліментів на утримання дітей, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Позивачка вважає, що ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх доньок, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи. Поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню доньок, перекладаючи всю свою відповідальність, як батька, на позивача, тому, на думку ОСОБА_4 , відповідач має бути позбавлений батьківських прав.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивачки - адвокат Трофименко М.В. в судовому засіданні підтримала позовну заяву, наполягала на її задоволенні. Зазначила, що відповідач не приділяє належної батьківської турботи до своїх доньок та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому існують підстави для позбавлення його батьківських прав. Наразі позивачка разом з дітьми перебуває за кордоном. Позивачка не бажає залежати від відповідача в питаннях виховання дітей, тому й звернулась з даним позовом.

Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, також посилався на те, що сторони мешкають в різних країнах, оскільки позивачка виїхала без його дозволу разом з дітьми до Республіки Польща на початку повномасштабного вторгнення рф на територію України. Де саме вони мешкають, позивачка не розповідає. Відповідач зазначив, що бажає спілкувати та опікуватися доньками, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що свідчить про те, що він матеріально дбає про дітей. Коли діти мешкали на території України він регулярно з ними спілкувався, забирав з ночівлею до себе до дому. Наразі він зареєстрував новий шлюб, від якого має одну дитину, та зважаючи, що у нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей він має відтермінування від мобілізації та може виїздити за кордон. Позивачка наразі перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, від якого також має неповнолітню дитину. Вона пропонувала йому відмовитися від доньок, щоб новий чоловік зміг їх усиновити з метою отримання відтермінування від мобілізації. Однак він відмовився, оскільки дуже любить своїх дітей. Зважаючи на те, що він відмовив позивачці в її пропозиції, вона почала чинити перешкоди в спілкуванні з дітьми, налаштовувати дітей проти нього. Зважаючи на тривалу відсутність можливості особисто зустрічатися з дітьми для спілкування, діти почали від нього віддалятися, що його особисто це засмучує. Найближчим часом планує подорож до Європи і має намір зустрітися з дітьми. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Представник відповідача - адвокат Морозов Є.Є. в судовому засіданні підтримав думку відповідача, зазначивши, що з моменту розірвання шлюбу із позивачкою, ОСОБА_2 постійно приймав участь у виховані доньок, піклувався про них. Жодного наміру ухилитися від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей він не мав. Доньки, хоч і залишилися за домовленістю сторін проживати разом з матір`ю, проте місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстроване за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . Коли почалися військові дії на території України, позивачка разом з дітьми виїхала до Республіки Польща. ОСОБА_2 постійно підтримував спілкування з доньками засобами телефонного зв`язку, цікавився їх станом здоров`я, досягненнями, навчанням, моральним станом та іншими питаннями. Твердження позивачки, що відповідач не утримує дітей, не сплачує аліменти не відповідає дійсності, оскільки заборгованість по аліментам відсутня та із заробітної плати відповідача вони систематично відраховуються. Позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позивачу потрібно для їх усиновлення теперішнім її чоловіком.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та винести рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування № 8/33-4065 від 30.10.2024, відповідно до якого недоцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він перебував з матір`ю позивачки в цивільному шлюбі в період часу з 2018 року по 2022 рік. Мешкали по АДРЕСА_2 , він зі своєю донькою та ОСОБА_4 зі своїми дітьми. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_4 зі своїми дітьми та його цивільною дружиною виїхали до Польщі, тому наразі спільно не мешкають, але систематично спілкуються. З ОСОБА_2 він познайомився, коли вони розійшлися з ОСОБА_4 . За період його спільного проживання у м. Кривому Розі з цивільною дружиною, відповідача він бачив лише два рази, коли той приїздив щоб забрати дітей на вихідні. Батьківських обов`язків він не проявляв, дітьми не цікавився. ОСОБА_4 розповідала, що відповідач не вітав дітей навіть з днем народження. Чи надав ОСОБА_2 будь-яку іншу допомогу на утримання дітей окрім аліментів, йому не відомо. Перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми ОСОБА_4 не чинила. З того часу, як ОСОБА_4 разом з дітьми виїхала за кордони, він з ОСОБА_2 не спілкується. ОСОБА_4 разом з дітьми приїздила приблизно на два місяці до України, але він не знає, чи був обізнаний батько про перебування їх на території України.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями п.2 ч. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2009 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року шлюб розірвано (а.с. 8).

Від шлюбу народилися двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 13, 16).

Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.07.2018 року було стягнено аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх доньок у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10).

Відомостей про наявну заборгованість у відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей на момент розгляду справи немає, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження та Інформацією з Єдиного реєстру боржників (а.с. 73-76).

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду. Від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради № 8/33-4065 від 3.10.2024 року жодна підстава позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження за матеріалами позовної заяви. Відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець, сплачує позивачці аліменти на утримання дітей. Станом на 11.09.2024 року заборгованості по сплаті аліментів не має. У якнайкращих інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 буде збереження зв`язків дітей з їх батьком. Зважаючи на це, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дітей, а саме: не цікавиться дітьми, не піклується про них, абсолютно байдужий до доньок, не приймає участь у їх вихованні, вказувала, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей.

Однак, в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх доньок в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Тому, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі відмови позивачу у позові судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 липня 2025 року.

Суддя Ю.В. Онопченко