Єдиний унікальний номер судової справи: 473/2093/24
Номер провадження 22-ц/812/952/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв справа №473/2093/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача - Снігир Т.А., представника відповідача Вуїв О.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Ротар М.М., повне судове рішення складено 24 березня 2025 року, за позовом ОСОБА_1 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання недійсним рішення про припинення оренди та визнання права оренди земельної ділянки в порядку спадкування,

встановив:

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Снігир Т.А., звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, який обґрунтовував наступним.

09 березня 2006 року між ПП ОСОБА_2 та Вознесенською районною адміністрацією Миколаївської області був укладений договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення), загальною площею 284,82 га, посвідчений державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області Кучеровою Н.М. за № 302.

13 березня 2006 року цей договір був зареєстрований у Вознесенському районному секторі реєстрації Миколаївської філії ДП «Центр ДЗК» №01.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08 липня 2023 року серії НОМЕР_1 .

На підставі заповіту ОСОБА_2 , посвідченого 16 березня 2021 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. за реєстровим № 195, єдиним спадкоємцем всього майна та прав ОСОБА_2 став його онук - позивач ОСОБА_1 .

Дружина померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилась.

Під час оформлення спадщини позивач дізнався про одностороннє припинення відповідачем права оренди ОСОБА_2 , шляхом прийняття рішення Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 17 від 17 листопада 2023 року про припинення оренди.

Посилаючись на порушення своїх прав на спадщину, умов договору оренди землі, якими передбачено перехід до спадкоємців прав на орендовану земельну ділянку у разі смерті орендаря, уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 просив:

- визнати недійсним рішення Прибужанівської сільської ради №17 від 17 листопада 2023 року про припинення права оренди за договором оренди землі, укладеним 09 березня 2006 року між ПП ОСОБА_2 та Вознесенською районною адміністрацією Миколаївської області;

- визнати за ним право оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:000:0349, загальною площею 284,82 га, на умовах договору оренди землі від 09 березня 2006 року №302, укладеного з Вознесенською районною адміністрацією Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на строк дії договору до 09 березня 2031 року.

У відзиві на позов представниця відповідача - адвокат Вуїв О.В., заперечуючи проти позову, посилалась на законність припинення відповідачем дії договору оренди землі, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності орендаря, не входження спірної земельної ділянки, як до об`єкту спадкування за заповітом в розумінні статті 1218 ЦК України, так і складу спадщини.

У відповіді на відзив представниця позивача Снігир Т.А. посилалася на те, що заперечення представника відповідача є необґрунтованими та помилковими.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року позов задоволено.

Скасовано рішення Прибужанівської сільської ради №17 від 17 листопада 2023 року про припинення права оренди за договором оренди землі, укладеним 09 березня 2006 року між ПП ОСОБА_2 та Вознесенською районною адміністрацією Миколаївської області.

Визнано за ОСОБА_1 право оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:000:0349, загальною площею 284,82 га, місце розташування Миколаївська область Вознесенський район Прибужанівська сільська рада на умовах договору оренди землі від 09 березня 2006 року №302, зареєстрованого у Вознесенському районному секторі реєстрації Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 13 березня 2006 року за №01, укладеного з Вознесенською районною адміністрацією Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк дії вищевказаного договору до 09 березня 2031 року.

Стягнуто з Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір 5644 грн 39 коп.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Не погодившись з рішенням суду Прибужанівська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначав, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на його доводи та не надав правової оцінки в своєму рішенні про те, що абзацом другим пункту 32 Розділу «Зміна умов договору, припинення дії договору, розірвання договору» Договору оренди від 09 березня 2006 року передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-підприємця орендаря за рішенням суду переходить до спадкоємців. Тобто Договором не було передбачено автоматичного переходу права оренди до спадкоємців у разі смерті фізичної особи-підприємця орендаря. Для такого переходу необхідною умовою є судове рішення.

Крім того, абзацом сьомим пункту 28 вказаного Розділу договору передбачено одну з підстав припинення дії договору припинення діяльності приватного підприємця орендаря. Тобто за наявності такої обставини, як припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 , дія договору оренди припинилася. Відтак, оскільки договір оренди припинений, право оренди по вказаному договору не може бути об`єктом спадкування в розумінні ст. 1218 ЦК України. У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було здійснено запис про реєстрацію припинення його як суб`єкта підприємницької діяльності. Тому Прибужанівською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення не враховувалися посилання, викладенні позивачем у його листі до відповідача щодо спадкування ним прав після смерті ОСОБА_2 , так як право оренди щодо земельної ділянки, яка є предметом договору, не ввійшло до складу спадщини ОСОБА_2 через припинення договору у зв`язку з його смертю, і не могло бути успадковане позивачем як спадкоємцем за заповітом.

Також відповідач зазначав, що ОСОБА_2 не зазначив в заповіті, що заповідає своєму спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 майнові (речові права), в тому числі право оренди на спірну земельну ділянку. Мова в заповіті йшла лише про майно, яке і було успадковане за заповітом позивачем, що підтверджується наданими ним копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Тобто речове право у вигляді права оренди на спірну земельну ділянку не увійшло до складу спадщини за заповітом ОСОБА_2 . На думку відповідача, ОСОБА_2 і не включив це право в заповіт, оскільки був ознайомлений з умовами договору оренди, які він особисто і погоджував, в тому числі з умовою про припинення дії договору в разі припинення підприємницької діяльності (яка, як він розумів припиняється у разі його смерті). До того ж, право оренди спірної земельної ділянки і не могло ввійти до складу спадщини ОСОБА_2 як за законом, так і за заповітом, так як дія договору оренди, на підставі якого воно виникло, припинилася у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ОСОБА_2 .

Вказував, що позивач не надав суду доказів того, що він сплачував щомісяця орендну плату за договором оренди від 09 березня 2006 року (якщо він вважав, що дія договору не припинилася і після смерті ОСОБА_2 і до нього як спадкоємця за заповітом перейшли права та обов`язки орендатора за даним договором з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ). Така орендна плата не сплачувалася станом на час прийняття оскаржуваного рішення, а була сплачена лише перед зверненням до суду з позовом, що розглядається. Тобто, на думку відповідача, станом на час прийняття оскаржуваного рішення відсутність сплати орендної плати за договором оренди вказувала в тому числі на відмову можливих спадкоємців (відповідачу достеменно не було відомо про те, хто є спадкоємцем орендаря ОСОБА_2 , який прийняв спадщину) від договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Снігир Т.А., заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги посилався на те, що судом прийнято рішення у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права із врахуванням всіх обставин справи та наданих доказів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 березня 2006 року між ПП ОСОБА_2 та Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області укладений договір оренди землі строком на 25 років.

Предметом договору є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення), яка знаходиться в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Додатковою угодою від 14 липня 2009 року сторони договору внесли зміни в частині орендної плати.

Відповідно до пункту 15 Договору оренди землі від 09 березня 2006 року у разі смерті орендаря договір зберігає чинність для спадкоємця, який прийняв спадщину, на умовах, передбачених договором на момент смерті Орендаря.

Згідно пункту 28 цього ж договору дія договору припиняється у разі, зокрема смерті орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмовити спадкоємців, членів сім`ї, громадян, які використовують земельну ділянку разом з Орендарем від виконання укладеного договору оренди; припинення діяльності приватного підприємця орендаря.

Положеннями пункту 32 сторони договору передбачили, що перехід прав власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи підприємця орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

За життя, 16 березня 2021 року ОСОБА_2 склав заповіт, за яким все своє майно, яке буде належати на день смерті, а також все те, на що він матиме права, повністю заповів ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу і на підставі його заяви відкрито спадкову справу №39/2023.

26 березня 2024 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. позивачу ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 222 та № 221.

Рішенням Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 17 листопада 2023 року № 17 припинено право оренди ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки загальною площею 284,82 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення (риборозведення) у межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом господарської діяльності «Прісноводне рибальство», що необхідно йому для використання орендованої землі за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення), копія витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 16 квітня 2024 року.

В липні 2023 року позивач сплатив орендну сплату за договором оренди землі, що підтверджується доданими ним до позовної заяви та під час розгляду справи платіжними інструкціями.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 30 вересня 2024 року земельній ділянці площею 284,82 га, що розташована Миколаївська область Вознесенський район Прибужанівська сільська рада присвоєно кадастровий номер :09:000:0349.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі» та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 781 ЦК України договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам ЗК України та цього Закону.

Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права оренди в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря (фізичної особи-підприємця) після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Зазначений правовий висновок підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 619/1543/17ц, від 02 листопада 2022 року у справі №390/73/21 та від 15 лютого 2023 року у справі № 149/1014/21.

Слід звернути увагу, що у відповідності до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено пунктом 15 договору оренди землі його сторони передбачили інші умови передачі земельної ділянки в оренду, а саме у разі смерті орендаря договір зберігає чинність для спадкоємця, який прийняв спадщину, на умовах, передбачених договором на момент смерті орендаря.

Згідно пункту 28 цього ж договору дія договору припиняється, зокрема у разі смерті орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмовити спадкоємців, членів сім`ї, громадян, які використовують земельну ділянку разом з орендарем від виконання укладеного договору оренди; припинення діяльності приватного підприємця - орендаря.

Судом установлено, що за життя, 16 березня 2021 року ОСОБА_2 склав заповіт, за яким все своє майно, яке буде належати на день смерті, а також все те, на що він матиме права, повністю заповів ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у встановлені законом строки звернувся до приватного нотаріуса та прийняв спадщину. Також він листом від 31 жовтня 2023 року повідомив відповідача про прийняття спадщини та продовження використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням та сплату необхідних платежів та зборів.

Встановивши, що умовами договору оренди земельної ділянки від 09 березня 2006 року, укладеного з ОСОБА_2 було передбачено збереження його чинності для спадкоємця, який прийняв спадщину, на умовах, передбачених договором на момент смерті орендаря (пункти 15, 28), суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що такий договір не міг бути припиненим через припинення діяльності приватного підприємця орендаря, у зв`язку зі його смертю, а право оренди за ним може бути об`єктом спадкування відповідно до статті 1218 ЦК України.

Із урахуванням викладеного, посилання відповідача про те, що право оренди вказане в договорі земельної ділянки не входить до складу спадщини і не може бути успадковане не відповідає вказаним вище нормам матеріального права та умовам договору. Право оренди земельної ділянки може спадкуватися за заповітом, якщо договір оренди не містить прямої заборони на це. Як встановлено заповідач був орендарем земельної ділянки і склав заповіт на користь позивача, тому позивач може успадкувати право оренди, оскільки це не заборонено умовами договору оренди.

Реєстрація припинення діяльності приватного підприємця - орендаря у зв`язку зі смертю, за наявності його спадкоємця, який виявив бажання успадкувати право оренди земельної ділянки, згідно умов договору оренди, не є підставою для припинення його дії, оскільки погодженою умовою договору оренди земельної ділянки від 09 березня 2006 року про збереження його чинності у випадку смерті орендаря сторони погодили перехід права на оренду в порядку спадкування.

Крім того, умовами договору оренди землі не передбачено переходу до спадкоємців права оренди земельної ділянки у разі смерті фізичної особи - підприємця орендаря виключно за судовим рішення. Таке тлумачення відповідачем пункту 32 договору оренди землі є суб`єктивним та помилковим.

Неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом про право оренди землі, не є підставою для відмови у захисті в судовому порядку прав спадкоємця на спадщину.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_1 належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення позовну.

З урахуванням встановлених судом обставин збереження чинності договору оренди спірної земельної ділянки після смерті орендаря, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для визнання незаконним оспорюваного рішення, прийнятого органом місцевого самоврядування на виконання повноважень власника земельної ділянки щодо розпорядження землею (стаття 319 ЦК України) та визнання за ОСОБА_1 права оренди земельної ділянки.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 15 липня 2025 року.