Провадження №2/127/4152/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Березовської О. А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька міська рада, про відшкодування майнової шкоди, завданої руйнуванням квартири внаслідок незаконного будівництва,

ВСТАНОВИВ :

25.06.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька міська рада, про відшкодування майнової шкоди, завданої руйнуванням квартири внаслідок незаконного будівництва, в сумі 300 000, 00 грн та стягнення судових витрат.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та земельну ділянку, з належними до будинку надвірними будівлями, що належать відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчинити будь-які дії щодо житлового будинку та земельної ділянки з належними до будинку надвірними будівлями.

25.06.2025 автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим суддею у справі визначено суддю Березовську О. А. Справа передана судді 25.06.2025.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що вартість відновлювальних робі позивач оцінює орієнтовно в 300 000, 00 грн та з метою недопущення незаконного продажу відповідачами житлового будинку із земельною ділянкою, на якій він розташований, враховуючи високу вартість відновлювальних робіт, просить забезпечити позов вище зазначеним способом.

Ознайомившись з заявою про забезпечення позову та письмовими доказами, долученими до позовної заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно пункту першого, другого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Пунктом четвертим частини першої ст. 150 ЦПК України передбачено інший спосіб забезпечення позову: заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Тобто, суд, вирішуючи питання про накладення арешту, має перевірити право власності відповідача на майно, на яке заявник просить накласти арешт.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Натомість, заявником не додано до заяви жодного документу, який підтверджує право власності відповідачів на майно, на яке він просить накласти арешт.

Судом була згенерована відповідь №1524867 від 27.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відповідача ОСОБА_2 , оскільки в заяві про забезпечення позову позивачем зазначений його РНОКПП НОМЕР_1 , однак за параметрами: РНОКПП, історичність назв - так, за повним співпадінням, роль суб`єкта: власник, землевласник, інформацію не знайдено.

Згенерувати запит щодо відповідача ОСОБА_3 , на дату постановлення ухвали, суд позбавлений можливості, у зв`язку з тим, що позивачем не зазначено в заяві про забезпечення позову його РНОКПП. Згенерувати запити щодо РНОКПП відповідачів з Державного реєстру фізичних осіб суд позбавлений можливості у зв`язку з відсутністю інформації про дату їх народження.

Ст. 41 Конституції України встановлено принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Цей принцип конкретизовано в ст. 321 ЦК України, якою передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Заявником всупереч вимогам цивільного процесуального закону не доведено, що майно на яке вона просить накласти арешт, дійсно належить відповідачам на праві приватної власності, а також вчинення відповідачами будь- яких дій та наявність у них намірів з його відчуження.

В зв`язку з відсутністю інформації про власника майна та задля недопущення порушення права власності на нерухоме майно особи, яка не є учасником справи, суд позбавлений можливості на законній підставі вирішити питання щодо накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та земельну ділянку з належними до будинку надвірними будівлями.

Щодо заборони буд-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку та земельної ділянки, з належними до будинку надвірними будівлями, суд зазначає, що крім відсутності інформації про власника нерухомого майна як підстави у відмові забезпечення позову цим способом, іншою підставою є його невідповідність пункту другому та четвертому ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту цих пунктів: у першому випадку мова йде про певні дії, а отже дії щодо яких встановлюється заборона, на думку суду, мають бути конкретизовані (відчуджувати, здійснювати реєстрацію, проводити будівельні роботи, реконструкцію тощо). У другому випадку законодавець визначає спосіб забезпечення як заборону іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Права на нерухоме майно, щодо якого заявник просить встановити заборону іншим особам вчиняти будь-які дії, не є предметом спору у цій справі.

Отже, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 149-153, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька міська рада, про відшкодування майнової шкоди, завданої руйнуванням квартири внаслідок незаконного будівництва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали надіслати позивачу на адресу, вказану в заяві про забезпечення позову.

Ухвала складена 09.07.2025.

Суддя Олена БЕРЕЗОВСЬКА