Справа № 509/7172/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.,

при секретарі Задеряка Г.М.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ушакова О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ :

13 грудня 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просив суд, розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 23.07.2011 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 381), в якому них народилася малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку, після розірвання шлюбу, він просив залишити проживати разом з ним, як з батьком дитини, посилаючись на те, що, починаючи з 2021 р. до сьогодні, між ним та відповідачкою припинені будь-які шлюбні відносини через те, що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, конфлікти, різні характери та погляди на сімейне життя, а також моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин, ведення спільного господарства, а також втрати почуття любові один до одного, та в решті призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились, а тому вважає, що шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, і розірвання шлюбу буде відповідати його свободам та інтересам, вказуючи при цьому, що малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, у зв?язку з тим, що між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, участь у її вихованні та умов її утримання (в тому числі аліментів) від 02.12.2024 р. (реєстр. № 1741), відповідно до п. 2 якого, батьки домовились, що місце проживання дитини визначено разом з батьком, за місцем його постійного проживання та (або) реєстрації.

У зв?язку з заявленням позивачем позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, ухвалою суду від 20.02.2025 р. залучено до участі у справі у якості 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Балтської міської ради Одеської області у зв?язку з реєстрацією позивача на території Балтської міської ради Одеської області : м. Балта, вул. Ярославського, 14, вказаною у нотаріально посвідченому договорі про визначення місця проживання дитини, участь у її вихованні та умов її утримання (в тому числі аліментів) від 02.12.2024 р. (реєстр. № 1741) (а.с. 17-18,43).

На підставі клопотання представника позивача від 03.01.2025 р. у зв?язку з фактичним місцем проживання позивача разом з дитиною за адресою : АДРЕСА_1 на підставі договору оренди житлового приміщення від 01.03.2025 р., а також повідомлення Служби у справах дітей Балтської міськради Одеської області від 28.03.2025 р. про не проживання позивача з дитиною на території м. Балта на протязі 3-х років, ухвалою суду від 23.04.2025 р. до участі у справі залучена 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору : Служба у справах дітей Одеської міської ради (а.с. 53-57,59-61,66).

В судовому засіданні, представник позивача повністю підтримав позов ОСОБА_1 , який просив задовольнити.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіславши до суду письмову заяву, в якій її представник повністю визнав позов, як в частині розірвання шлюбу, так і в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком та проханням про слухання справи за відсутності відповідачки, яка виїхала на постійне місце проживання до Кіпру, знаходиться там постійно і повертатися в Україну не збирається, будуючи за кордоном нове сімейне життя в іншій країні, надавши до клопотання з ЦОСІ ДПСУ про перетин ОСОБА_2 . Державного кордону в останній раз 03.12.2024 р. (а.с. 34-38,45,46).

Представниця 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Одеської міської ради в засідання суду не з?явилась, надіславши до суду листа, в якому повідомила про неможливість виготовлення висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 у зв?язку з існуванням в матеріалах справи укладеного між сторонами нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, участь у її вихованні та умов її утримання (в тому числі аліментів) від 02.12.2024 р. (реєстр. № 1741), відповідно до п. 2 якого, батьки домовились, що місце проживання дитини визначено разом з батьком, за місцем його постійного проживання та (або) реєстрації, у зв?язку з чим, Служба у справах дітей ОМР немає юридичних підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 74).

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об?єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв?язок у сукупності, з?ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтями 151,153 СК України встановлено батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності з ч. 2 та 3 ст. 157 СК України, той з батьків хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 160 СК України передбачено - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо матір та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 162 СК України передбачено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення - суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров?я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини - зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей.

Відповідно до приписів ст.ст. 7,155 СК України - дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз?яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з?ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір?ю.

Суд встановив, що офіційний шлюб між позивачем та відповідачкою був зареєстрований 23.07.2011 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 381), в якому них народилася малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.07.2011 р. та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.01.2012 р. (а.с. 5,16).

Умовами статті 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов?язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Приписами статті 44 ЦПК України передбачено - учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

З листа представниці 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Одеської міської ради, вбачається неможливість виготовлення висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 у зв?язку з існуванням в матеріалах справи укладеного між сторонами нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, участь у її вихованні та умов її утримання (в тому числі аліментів) від 02.12.2024 р. (реєстр. № 1741), відповідно до п. 2 якого, батьки домовились, що місце проживання дитини визначено разом з батьком, за місцем його постійного проживання та (або) реєстрації, у зв?язку з чим, Служба у справах дітей ОМР немає юридичних підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 74).

Отже, суд дійшов висновку, що між батьками малолітньої дитини є добровільна згода щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , і саме з цих підстав, Служба у справах дітей ОМР не може надати відповідний висновок суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком (а.с. 17-18,74).

Так, Законодавцем мається на увазі спір, який, в даному випадку можливо виник між батьками з приводу місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , але із наданих батьками Службі у справах дітей ОМР нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, участь у її вихованні та умов її утримання (в тому числі аліментів) від 02.12.2024 р. (реєстр. № 1741) не встановлено, що спір між батьками з приводу вищевказаних позовних вимог дійсно присутній, тому суд дійшов висновку, що батьки діють за спільною згодою.

Таким чином, п. 2 нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, участь у її вихованні та умов її утримання (в тому числі аліментів) від 02.12.2024 р. (реєстр. № 1741), відповідно до якого, батьки домовились, що місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено разом з батьком ОСОБА_1 , за місцем його постійного проживання та (або) реєстрації, Служба у справах дітей ОМР розцінила, як відсутність юридичних підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та відповідно, як відсутність спору між батьками з приводу місця проживання малолітньої дитини, з чим погоджується суд.

Тобто, з вищевказаної позиції відповідачки, викладеної у письмовому відзиві на позов її представником та зі змісту вказаного нотаріально посвідченого договору - вбачається відсутність спору між сторонами в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком, про що було вказано Служба у справах дітей ОМР у своїй заяві.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв?язків із сім`єю, крім випадків, коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв?язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред?явлення позову, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами надані позивачем, а тому суд дійшов висновку про відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини.

Одночасно з цим, суд звертає увагу позивача, що в даному випадку сторони скористались позасудовим порядком врегулювання питання між сторонами щодо місця проживання малолітньої дитини, шляхом звернення до нотаріуса в порядку Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 р. та зареєстрований в Мінюсті України 22.02.2012 р. за № 282/20595 з приводу складання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування спору між ним та матір?ю (відповідачкою) дитини щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, а тому суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дитини, враховуючи відсутність спору між сторонами з приводу вказаних позовних вимог.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Одеської міської ради в частині визначення місця проживання дитини закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судової ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної судової ухвали.

Повний текст судової ухвали складено та підписано 07.07.2025 р.

Суддя Гандзій Д.М.