Провадження № 2/742/1535/25
Єдиний унікальний № 742/2956/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді: Коваленко А.В., за участі секретаря судових засідань Риндя Л.А. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Бондар А. в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради, Національна служба здоров`я України, до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів: Комунальне некомерційне підприємство «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-

встановив:

У червні 2025 року на адресу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшла цивільна справа за позовною заявою заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Бондар А. в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради, Національна служба здоров`я України, до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів: Комунальне некомерційне підприємство «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

В судове засідання прокрор не з`явився , але подав заяву про закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але подала заяву про закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору; позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від: 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору пов`язується з тим, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самим сторонами врегульовані спірні питання. Закриття провадження в справі може з цієї підстави мати місце як за заявою сторони в процесі, так і за відсутності такої.

Як вбачається із змісту клопотання про закриття провадження у справі, представник позивача просив закрити провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору, та повернути судовий збір.

Право вибору процесуального способу закінчення судового спору з відповідачем, якщо для цього у позивача виникли підстави, належить позивачеві. Тому прокурор вправі як відмовитись від позову до ОСОБА_1 , так і поставити питання про закриття провадження в справі внаслідок відсутності предмета спору. Позивач скористався своїм правом щодо останнього способу завершення процесу.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст. 133 ч. 2 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях; у цьому разі судовий збір повертається повністю (ст. 7 ч. 1 п. 5, ч. 2 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, судовий збір має бути повернуто позивачу з державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатила на користь Національної служби здоров`я (платіжна інструкція 0.0..1) 55216,03 гривні та на користь Прилуцької міської ради(платіжна інструкція 0.0..1) 1765,49 гривень в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Виходячи з вищевикладеного, застосовуючи норми чинного цивільного процесуального законодавства, суд приходить до висновку про те, що на момент розгляду справи між сторонами відсутність предмету спору, а тому є всі правові підстави для закриття провадження у справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтею 255 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі за позовною заявою заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Бондар А. в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради, Національна служба здоров`я України, до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів: Комунальне некомерційне підприємство «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Повернути Чернігівській обласній прокуратурі ( ЄДРПОУ -02910114 , м. Чернігів, вулиця Князя Чорного,9 ; банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача UA0006008) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім ) грн 00 коп, згідно платіжної інструкції № 1621 від 06.04.2025 року .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО