Справа № 204/5239/24
Провадження № 2/204/211/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

13 червня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

позивача Сернюкґн.ґв.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, якою просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію замість 1/2 частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, а саме автомобіль марки «NISSAN», модель NOTE у розмірі 133200,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 04.12.2010 перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 . Позивач вказує, що 16.11.2022 ОСОБА_2 , здійснив відчуження спільної сумісної власності подружжя, на користь ОСОБА_4 без згоди іншого подружжя, а саме автомобіля марки «NISSAN» модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 , який в подальшому було зареєстровано за ОСОБА_4 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023 шлюб між сторонами було розірвано. 04.04.2023 відповідач уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2024 було визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_2 . В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , право власності по1/2 частині квартири АДРЕСА_2 . В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 , право власності на частину квартири АДРЕСА_2 . Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Припинено право спільної сумісної власності на приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач вказує, що зазначеним рішенням суду, автомобіль марки «NISSAN» модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 , який є спільним майном подружжя поділено не було. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 03.06.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.44).

Ухвалою суду від 29.08.2024 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Шаповалової Н.В. про призначення у справі судової авто-товарознавчої експертизи задовольнити, а провадження у справі зупинено (а.с.70-72).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2024 заяву представника позивача адвоката Трофімова Д.Ю. про відвід старшого судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Телятнікова Сергія було задоволено (а.с.).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2024 клопотання експерта Кравченко О.Г. було задоволено. Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 надати експерту доступ до об`єкта дослідження, автомобіля NISSANNOTE та здійснити оплату експертизи згідно рахунку на оплату№788 від 14.11.2024.Провадження у справі №204/5239/24 зупинено(а.с.70-72).

Згідно листа директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових надійшов лист від 22.01.2025 проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи неможливо, у зв`язку із несплатою вартості експертизи відповідачем, та матеріали цивільної справи № 204/5239/24були повернуті без виконання вказаної експертизи .

04.07.2024 від представника відповідача адвоката Шаповалової Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, оскільки вважає, що автомобіль марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 було відчужено відповідачем під час перебування подружжя у шлюбі. Кошти від продажу автомобіля було витрачено на сім`ю. Крім того, відповідач вважає, що даний транспортний засіб не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був придбаний за особисті кошти відповідача, оскільки позивач перебуваючи у шлюбі не працювала. За таких умов, відповідач вважає, що автомобіль марки «NISSAN», модель NOTE є його особистою приватною власністю.

Від представника позивача адвоката Трофімова Д.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка просить критично оцінити та відхилити доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Позивачка зазначає, що своєї згоди на продаж оспорюваного автомобіля не надавала і коштів від його реалізації не отримувала. Вважає, що відповідач намагався у незаконний спосіб уникнути розподілу спільного майна подружжя, а тому вчинив незаконне відчуження даного транспортного засобу третій особі, яка в подальшому стала йому дружиною. Доводи відповідача проте, що вказаний транспортний засіб було придбано за його особисті кошти, позивач вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в суді.

Позивач та її представник адвокат Трофімов Д.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію замість 1/2 частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, а саме автомобіль марки «NISSAN» модель NOTE у розмірі 133200,00 грн. Крім того, позивач заперечувала факт надання згоди на продаж автомобіля вважає, що докази на підтвердження такої згоди стороною відповідача надані не були. Також зазначила, що фактичні відносини між сторонами були припинені до продажу автомобіля. З приводу відчуженням транспортного засобу позивач дізналася в травні 2023.

В судовому засіданні відповідач заперечував з приводу задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідач повідомив, що сторони під час перебування у шлюбі придбали транспортний засіб марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 . У 2022 відповідачем було продано вказаний автомобіль, вартість якого склала 10 000 грн. Вважає, що кошти за продаж авто було витрачено в інтересах сім`ї, оскільки половину суми від вартості транспортного засобу було передано дружині, а саме 5000,00 грн. Також зазначив, що, відчуження спільної сумісної власності подружжя було здійснено своїй знайомій, яка в подальшому стала його дружиною. Автомобіль не надав експерту для проведення дослідження, у зв`язку із відсутністю коштів на експертизу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог статей 7679 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони з 04.12.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023 шлюб між сторонами було розірвано та вказане рішення набрало законної сили 28.03.2023 року (а.с.16-17).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2023 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя було задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61.6 кв.м., реєстраційний номер об`єктанерухомого майна - 101.В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по частину квартири АДРЕСА_2 .Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , загальною площею 3,5 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 101.В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 , право власності на частину приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 , право власності на частину приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .Припинено право спільної сумісної власності на приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 28-34).

Як вбачається, із рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2023, суд не прийняв докази та посилання позивача з приводу здійсненого відповідачем продажу транспортного засобу марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 , оскільки зазначений автомобіль не був предметом спору у даній справі, вимог про визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1249/2022/3513513 від 16.11.2022 недійсним або вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за частину цього автомобіля позивач не заявляла.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно іззакономне можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.(постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-цпровадження № 14-108звц21).

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії,згідно зяким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц ). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Тому суд вважає можливим ефективний захист прав позивачки у межах цієї справи.

За змістом частин першої та сьомоїстатті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Судувід 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 провадження № 61-12736св22, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц провадження № 61-5956св22).

Із матеріалів справи вбачається, що за час перебування у шлюбі, сторони набули у власність автомобіль марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 , який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 у ВРКЕВ ДАІ № 1 ГУМВС України в Дніпропетровській області 18.10.2021, на підставі вантажної митної декларації 12510004/2/110534 від 17.10.2012 ДПІ 642154 (а.с.14-15).

Враховуючи те, що спірний автомобіль, який був зареєстрований на ім`я відповідача, набутий на підставі вантажної митної декларації за час шлюбу між сторонами, а відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий за кошти, які належали йому особисто, то даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобіль) не спростована.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсаціїзамість його часткиу праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаєтьсялише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесенняпозивачемвартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.(Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Судувід 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини,зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставістатті 364 ЦК України.

ОСОБА_3 просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, друга, четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2023 року справа № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 автомобіля марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, вартістю 10 000, 00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1249/2022/3513513 від 15.11.2022 (а.с.19).

Згідно довідки територіального сервісного центру МВС № 1242 від 29.08.2023 транспортний засіб марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 перереєстрований на громадянку ОСОБА_4 (а.с.21).

Судом також було встановлено, що відповідач в подальшому уклав шлюб із ОСОБА_4 , який зареєстрований 04.04.2023, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб(а.с.87).

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що своєї згоди на продаж спірного автомобіля не надавала і коштів від його реалізації не отримувала. Крім того зазначила, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені до продажу транспортного засобу, сторони разом не проживають з жовтня 2022.

Згідно довідки №12 від 09.082023 та акту №10 від 15.10.2023, виданих головою ОСББ «Атмосфера», а також в Акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.08.2023, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зазначено,що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з жовтня 2022 року (а.с.32).

Таким чином, факт продажу відповідачем спільного майна не позбавляє позивача права на отримання половини вартості отриманих доходів від продажу, або, у випадку незгоди з ціною продажу, визнання такого договору недійсним.

Із наданих документів до матеріалів справи вбачається, що відповідач не довів, що кошти від продажу транспортного засобу у розмірі 10 000,00 грн. було використано в інтересах сім`ї, а доведення цієї обставини є його процесуальним обов`язком відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Зазначена в договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 16.11.2022 ціна спірного автомобіля була визначена за домовленістю між сторонами цього договору. Однак, як уже зазначалося, вартість реалізованого автомобіля не узгоджувалася із позивачкою, а тому вона має право на отримання грошової компенсації, що становить частку від ринкової вартості цього майна.

Доводи відповідача про те, що він повідомляв позивачку про наміри продати спірний автомобіль і вона не заперечувала проти цього, надавши усну згоду та що позивачка отримала з продажу даного транспортного засобу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., суд не бере до уваги, так як доказів на їх підтвердження відповідач не надав.

Таким чином, судом встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач ОСОБА_2 розпорядився ним на власний розсуд без згоди позивачки та не довів належними доказами використання отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї, тому суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 рокуусправі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22), від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні стверджував, що вищезазначений транспортний засіб був проданий ОСОБА_4 за ціною 10 000,00 грн., на підтвердження чого надав договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1249/2022/3513513 від 15.11.2022.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначається, що у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок викладений у постановахВерховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18), від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).

В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому суд не може взяти його до уваги, так як під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала висновок експерта-товарознавця від 19.05.2023, відповідно до якого ймовірна ринкова вартість автомобіля моделі марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 становить 266 400,00 грн. (а.с. 18).

Висновок експерта-товарознавця від 19.05.2023 про оцінку майна, складений і підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і скріплений печаткою та підписом суб`єкта оціночної діяльності (а.с.18).

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III).

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору і не спростувала визначений у висновку оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна.

З урахуванням наведеного, а також того, що позивачка виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору не надав, відмовився від свого клопотання про призначення відповідної судової товарознавчої експертизи для визначення такої вартості, суд вважає, що саме ринкова вартість автомобіля, вказана у висновок експерта-товарознавця, підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61-8383св19), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).

Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію вартості частини автомобіля моделі марки «NISSAN», модель NOTE, д.н. НОМЕР_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 133200,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1332 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 20, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, т. 51 Конституції України, ст. ст. 11, 60, 212-215, 263-265, 280 - 282, 288 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки NISSAN модель NOTE типу ЛЕГКОВИЙ-КОМБИ-В, 2012 року випуску, у розмірі 133200 (сто тридцять три тисячи двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 1332 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ),

Представник позивача адвокат ТрофимовДмітро Юрійович (адреса місця знаходження:49041 м. Дніпро, шоме Запорізьке 82/70);

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) ;

Представник відповідача адвокат Шаповалова Наталія Вікторівна (адреса місця знаходження: 49018 м. Дніпро, вул.Гідропаркова, 9).

Суддя С.В.Чудопалова