Справа №451/772/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження №22-ц/811/500/25 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниці апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області в складі судді Крета А.І. від 31 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Станинської сільської ради Радехівського району про продовження строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2013 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю в три місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2013 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити у позові.

Зазначає, що звертаючись до суду із даним позовом позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з моменту відкриття спадщини у нього були об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог. Крім того, зазначає, що у даній справі не залучено до участі дітей спадкодавця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спір щодо спадкового майна існує саме між позивачем та дітьми померлої, спадкоємцями першої черги за законом, які не були залучені відповідачами у справі. Звертає увагу на те, що пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та не можуть бути розглянуті судом без залучення останніх, як відповідачів. Оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

В судове засідання окрім представниці апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці апелянтки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України та ст.1272 Цивільного кодексу України, та задовольняючи позовну заяву, виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла баба позивача ОСОБА_4 , якій на праві особистої власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5664 га, що знаходиться на території Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області. 06.11.1998 року ОСОБА_4 склала заповіт за яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 , який після смерті ОСОБА_4 являється спадкоємцем майна померлої за заповітом. Після смерті ОСОБА_4 , позивач своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки знаходився за кордоном. Вищенаведене стверджується ксерокопією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , ксерокопією заповіту ОСОБА_4 від 06.11.1998 року, ксерокопією Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЛВ №076012. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що є всі підстави вважати, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому позов слід задоволити та визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає, навпаки доводи апелянтки вказують на те, що рішенням її прав та законних інтересів не порушено.

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Станинської сільської ради про продовження строків прийняття спадщини, в якому просив:

- визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини померлої бабусі ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_4 бабця позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 . 06.11.1998 року ОСОБА_4 склала заповіт за яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 . Вказував, що на праві особистої власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5664 га, що знаходиться на території Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки знаходився за кордоном.

За ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР , часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

За ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до п.5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною 2 статті 1223 ЦК України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23), та інших.

Згідно змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Апелянтка ОСОБА_1 вважає, що оскаржуваним рішенням порушено її права, як спадкоємиці за законом.

Вказує, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як спадкоємиці за законом не залучені до участі у справі, відтак вирішення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про їх права та інтереси є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову через неналежний склад відповідачів у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивача ОСОБА_4 , якій на праві особистої власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5664 га, що знаходиться на території Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області.

06.11.1998 року ОСОБА_4 склала заповіт за яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 , який після смерті ОСОБА_4 є спадкоємцем майна померлої за заповітом.

Після смерті ОСОБА_4 , позивач своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки знаходився за кордоном.

Однак, колегія судді звертає увагу, що з довідки від 13.05.203 року №212 виданої виконкомом Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 разом з померлою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали: ОСОБА_6 син ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 невістка ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 внука ІНФОРМАЦІЯ_7 ..

Окрім того, з копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що така зареєстрована та проживає на АДРЕСА_2 .

Також, з копії паспорта ОСОБА_5 вбачається, що така була зареєстрована та проживала з 08.09.2009 року по 20.08.2018 року на АДРЕСА_3 , а з 20.08.2018 року на АДРЕСА_4 .

Відтак, матеріалами справи підтверджується та доводами апеляційної скарги не спростовується, що доньки померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як спадкоємиці не проживали на час смерті з спадкодавицею; будь-яких доказів про прийняття ними спадщини у спосіб вступу в управління та володіння спадковим майном немає та про такі вони не вказали; інші дані про прийняття ними спадщини відсутні, зокрема, відсутні дані про подання ними заяв про прийняття спадщини до нотаріуса в передбачений законом строк та спосіб (як, також, ствердила представниця апелянтки в суворому засіданні в суді апеляційної інстанції ні апелянтка, ані її сестра заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали та спадкова справа після смерті їх матері не заводилася), тому слід вважати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не впливає на їх права та не порушує законних інтересів, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не є такими спадкоємицями, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно ч.1 ст.352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося та такі не порушені, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Станинської сільської ради Радехівського району про продовження строку для прийняття спадщини слід закрити.

Керуючись ст.ст. 357, 362, 367, 368 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Станинської сільської ради Радехівського району про продовження строку для прийняття спадщини закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення ухвали безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 04 липня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра