ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5773/25

Провадження № 22-ц/820/1440/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року, суддя Заворотна О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, представник - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, про стягнення моральної шкоди в розмірі центільйон гривень, завданої йому бездіяльністю відповідача у період з 29.01.2025 по 03.03.2025 внаслідок невиконання судового рішення від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у його паспорт громадянина України, який видати йому на руки. Вказане рішення суду до цього часу не виконано внаслідок бездіяльності Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в період з 29.01.2025 по 03.03.2025, у зв`язку з чим йому завдано моральної шкоди. Позивач змушений був змінити свій звичний ритм та уклад життя, витрачати час на судовий захист свого порушеного права.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.05.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди. Також зазначив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.10.2020, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 вже було відшкодовано моральну шкоду, завдану бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказав, що факт невиконання державою рішення суду від 12.12.2011, що неодноразово було встановлено у рішеннях суду, є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Відмова суду у стягненні на його користь моральної шкоди суперечить правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду у справах №686/8422/20, №686/13784/21, №686/4032/21.

В судове засідання учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у передбаченому процесуальним законом порядку, не з`явилися.

Ознайомившись з доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки. Постанова набрала законної сили 10.05.2012.

На підставі цього судового рішення 11.06.2012 судом видано виконавчий лист №2270/14181/11, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження №33223826).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.10.2012 замінено боржника у виконавчому проваджені №33223826, а саме, Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.

Постановою державного виконавця від 28.12.2018 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 Хмельницьким окружним адміністративним судом закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У березні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди в сумі 0 грн., заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі №2270/14181/11.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.10.2020, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2021 та постановою Верховного Суду від 20.09.2021, у справі №686/8422/20, яка є преюдиційною до цієї справи, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10510 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області щодо невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями ст. 129 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження, згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень ст.ст. 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) зазначено, що, застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади майнової та моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі №405/500/18 вказав на те, що сам лише факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

У справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди (постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №918/203/18 та від 28.10.2020 у справі №904/3667/19).

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України також встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 03.03.2025 ОСОБА_1 пред`явив позов до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди в розмірі центільйон гривень, завданої йому невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 за період з 29.01.2025 по 03.03.2025.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції врахував, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.10.2020 у справі №686/8422/20 позов ОСОБА_1 було частково задоволено та стягнуто на його користь 10510 грн. моральної шкоди у зв`язку із невиконанням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у справі обставин, які б вказували на заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем самим лише фактом невиконання судового рішення і такі висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07.09.2022 у справі №686/19070/21, від 22.11.2022 у справі №686/28957/21-ц, від 13.07.2023 у справі №686/13391/22, від 18.08.2023 у справі №686/10621/22, від 13.11.2023 у справі №686/13017/22, від 23.12.2024 у справі №686/27686/23.

Дослідивши наявні у справі докази суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних даних, які б вказували на те, що в період з 29.01.2025 по 03.03.2025 ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова