Справа № 706/566/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Орендарчука М.П.,

за участі секретаря судового засідання Пізняк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно. Просив визнати дійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 8/25 частин цього житлового будинку.

В обґрунтування позову покликався на такі обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Христинівці Черкаської області померла бабуся відповідача ОСОБА_3 . Після смерті баби відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить частина будинку АДРЕСА_1 . Відповідач після смерті баби фактично прийняв спадщину, однак спадкові права на частину будинку не оформив та не зареєстрував. 11.06.2010 року позивач купив у відповідача будинок, сплативши відповідачу сорок п`ять тисяч гривень за належну йому частину будинку про що останній написав відповідну розписку. Разом з розпискою відповідач передав позивачеві наявні у нього документи на будинок, ключі і передав саму частину будинку. Протягом двох місяців відповідач зобов`язувався прибути до нотаріуса для укладення договору купівлі продажу однак не зробив цього. За час володіння будинком позивач поводиться як власник, утримує весь будинок, сплачує комунальні платежі за світло, воду, природній газ, вивезення побутових відходів, володіє правовстановлюючими та технічними документами на будинок, проводить поточні ремонти, підтримує його в належному стані. Обставини відкритого, добросовісного та безперервного володіння будинком може підтвердити відповідач. На сьогоднішній день позивач продовжує добросовісно та безперервно володіти домоволодінням, у зв`язку з чим ним було виготовлено новий технічний паспорт. Іншим позасудовим шляхом питання порушене в позові вирішити неможливо. У зв`язку з чим виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з даним позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте від позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, в заяві зазначено, що він позов підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, у заяві також зазначив, що він позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення.

За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі: копії паспортів позивача та відповідача, свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , свідоцтв про смерть ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ,

інвентаризаційної справи, додаткового рішення Народного суду Христинівського району Черкаської області від 27.12.1973 р., будинкової книги, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач придбав у відповідача частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 про що склали відповідну розписку. Між ними проведено розрахунок в сумі 45000 гривень та домовлено оформити договір купівлі-продажу нотаріально.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом.

Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч.1ст. 220 ЦКУ країни у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Сторони договору починаючі з моменту передачі та прийняття вказаної частини житлового будинку мали бажання переоформити будинок у нотаріуса.

Відповідач ніяких дій з нотаріального посвідчення договору купівлі продажу до цього часу не вчиняв, тобто ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна.

Так слід зазначити, що сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу. Позивач сплатив відповідачу грошові кошти в рахунок домовленої суми вартості майна. Позивач проживає у вказаному будинку, відтак метою та предметом договору було купівля-продаж будинку, тобто правочин вчинявся з наміром створення відповідних правових наслідків, виконуючі його вимоги здійснили передачу та прийняття коштів, будинку, тобто їхні дії абсолютно кореспондуються з виконанням умов договору та наявним на той момент бажанням сторін досягти вказаної мети.

Позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, через ухилення відповідача від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору.

Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на майно, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання договору дійсним, визнання права власності, що є похідним одне від одного та поєднано спільною метою.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно норм статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України.

Так аналізуючи вказані норми законодавства слід зазначити, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України.

Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами.

Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, який не надав необхідні документи. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, відсутня.

На сьогоднішній день позивач продовжує добросовісно та безперервно володіти домоволодінням, у зв`язку з чим ним було виготовлено новий технічний паспорт на зазначений будинок.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 14.06.2025 року, житловий будинок складається з: А-житловий будинок; А1- житлова прибудова; а веранда; а1 прибудова; Б сарай; Б2 - погріб; В вбиральня; №1 огорожа; №2 - ворота з хвірткою; №3- ворота; №4 - криниця (1/2 частина); №5 водоколонка; №6 - зливна яма.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України).

Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Позивач по справі домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою складеною у простій письмовій формі, виконали його умови, але нотаріально не посвідчили. Позивач по справі безповоротно втратив можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу на будинок.

Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч. 1ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що спірний договір не було посвідчено нотаріально, разом з цим, сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, відбулося його виконання, продавець отримав гроші, покупець прийняв будинок, почав користуватися та утримувати будинок, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 328, 334, 392 ЦК України, ст. 81, 89, 206, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати дійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 8/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованих за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Михайло Орендарчук