Справа № 195/286/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

08.07.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Дєєвої Ю.С., за участю: представника позивача ОСОБА_1 за первісним позовом - адвоката Земцової В.О. (в режимі ВКЗ), представника відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом адвоката Івахненка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на рухоме майно та стягнення грошової компенсації за автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, мотивуючи наступним:

позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 12 жовтня 2010 року по 09.01.2024 року. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2024р. справа №195/1967/23 шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу, 08 листопада 2013 року, сторонами за спільні грошові кошти був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловою площею 31,5 кв.м. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1500 та кадастровий номер :03:003:0969. Право власності оформлено на відповідачку - ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 08.11.2013р., який посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за №892.

3 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Томаківського району, місто увійшло до складу новоутвореного Нікопольського району. 26 січня 2024 року в Україні набув чинності Закон № 3285-ІХ, який передбачає дерадянізацію адміністративно-територіального устрою України, то ж селище міського типу Томаківка набуло статусу селища.

Зазначений житловий будинок є для позивача єдиним житлом.

У теперішній час відповідачка проживає у спірному будинку з іншим чоловіком та перешкоджає позивачу в проживанні та користуванні ним, у зв`язку з чим виникають сварки, відповідачка порушує право власності позивача, тому виникла необхідність у зверненні до суду.

Таким чином, придбаний в період шлюбу житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін.

У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, позивачу належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 372 ІІК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Щодо визнання права власності на частку земельної ділянки:

Право власності на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер :03:003:0969, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ім`я відповідачки на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер: НОМЕР_1 , видане 15.01.2015р. реєстраційною службою Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Відповідно в разі поділу будинку між подружжям та виділу конкретної частини будинку до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку.

Добровільно вирішити питання щодо розподілу майна відповідачка відмовляється.

Позивач просить суд поділити майно що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним, ОСОБА_1 , право спільною часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 31,5 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер :03:003:0969, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка за первісним позовом звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 41-46).

Відповідно даного позову ОСОБА_2 просить суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки дійсної вартості транспортного засобу легкового автомобіля «КIА RІO», 2011 року випуску, у сумі ( з врахуванням зменшення суми позовних вимог (а.с.80-86) 118 650 грн.

Рух справи у суді

Позовна заява надійшла до Томаківського районного суду 21.02.2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 року визначено головуючого суддю Кондус Л.А.

Ухвалою від 03.03.2025 року, після усунення недоліків, відкрито провадження у цивільній справі та визначено порядок розгляду справи у загальному порядку.

12.03.2025 надійшов відзив представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Івахненко І.І. на первісний позов, та зустрічна позовна заява.

25.03.2025 ухвалою Томаківського районного суду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за автомобіль що є спільною сумісною власністю подружжя .

25.03.2025 ухвалою Томаківського районного суду задоволено клопотання позивача по зустрічному позову про витребування доказів.

26.03.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Земцової В.О.

07.04.2025 надійшов відзив на зустрічний позов від представника відповідача по зустрічному позову.

27.05.2025 закрито підготовче провадження по справі, справа призначена до розгляду по суті.

Розглядаючи клопотання позивача про витребування доказів, суддею було отримано довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» (а.с.23-24).

Аргументи учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги зазначені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача проти первісного позову позову заперечує в повному обсязі, в його задоволенні просить відмовити. Зустрічний позов підтримує та наполягає на його задоволенні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено наступне:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2010 року по 09.01.2024 року, шлюб був зареєстрований Виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 02 (копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 5 а.с.12).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 справа №195/1967/23 шлюб було розірвано (а.с.50).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 а.с.13).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу 08 листопада 2013 року, ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловою площею 31,5 кв.м. (а.с.14).

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1500 кадастровий номер :03:003:0969. Право власності відповідно копії свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 (а.с.16), та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32250218 (а.с.17) належить ОСОБА_2

23.06.2023 року перебуваючи у шлюбі позивачем придбано легковий автомобіль «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, номерний знак НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано на ОСОБА_1 .(копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.48).

Даний правочин також підтверджується інформацією наданою ТСЦ МВС №2343 щодо державної реєстрації автомобіля «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, номерний знак НОМЕР_3 (а.с.107,109-113).

28.12.2023 ОСОБА_1 продав вищевказаний транспортний засіб третій особі ( ОСОБА_4 ), про що свідчить заява № від 28.12.2023 р. надана ТСЦ МВС №2343 за ухвалою суду, щодо державної реєстрації автомобіля «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, номерний знак НОМЕР_3 (а.с.108).

Відповідно до звіту № 19/03 про оцінку транспортного засобу, складеного 28 березня 2025 року ФОП « ОСОБА_5 », визначено ринкову вартість автомобіля «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см. кубічних, реєстраційний номер НОМЕР_3 - у сумі 273 300 (двісті тридцять сім тисяч триста) гривень 00 копійок (а.с.87-88).

Мотивувальна частина

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. Суд не вправі збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пленум Верховного Суду України Постановою "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Із системного аналізу положень статей Сімейного Кодексу України слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд вважає доведеним , що сторонами у шлюбі було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловою площею 31,5 кв.м. , який розташований на земельній ділянці площею 0,1500 кадастровий номер :03:003:0969. Право власності відповідно копії свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 (а.с.16), та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32250218 (а.с.17) належить ОСОБА_2 та легковий автомобіль автомобіль «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, номерний знак НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано на ОСОБА_1 , а отже, дане майно визнається спільною сумісною власністю та може бути поділене між сторонами.

Щодо вимог позивача по первісному позову, суд зазначає наступне.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.

Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права суд приходить до наступних висновків.

За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає, при цьому право спільної сумісної власності припиняється.

Позивач просить суд поділити нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в частинах, але, вирішуючи питання поділу спільного майна, суд позбавлений можливості з`ясувати чи існує технічна можливість поділу будинку відповідно до цих частин.

Разом з тим, позивач не просить суд вирішити питання про частку (або частину ) нерухомого майна що залишається відповідачці, та питання про припинення існуючого речового права на нерухоме майно.

Даний висновок повністю узгоджується з Постановою ВП Верховного Суду від 23 квітня 2025 року (cправа № 357/3145/20), яка у розділі 6 цієї постанови виснувала, що поділ майна та виділ частки зі спільної власності мають різну процедуру та наслідки для колишніх співвласників цього майна, зокрема й щодо підстав припинення права спільної власності, а також щодо випадків виділення колишнім співвласникам окремих приміщень.

А отже, у задоволенні первісного позову належить відмовити.

Суд вважає обґрунтованою позовну вимогу позивача ОСОБА_2 по зустрічному позову, щодо стягнення на її користь грошової компенсації 1/2 частки дійсної вартості транспортного засобу легкового автомобіля «КIА RІO», 2011 року випуску, у сумі ( з врахуванням зменшення суми позовних вимог а.с.80-86) 118 650 грн.

Суд вважає безпідставною ствердження відповідача, що відчуження автомобіля вчинялося зі згоди його дружини, відповідно на час відчуження автомобіля сторони ще перебували у зареєстрованому шлюбі, але позивачка вже звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового правочину та потребував згоди ОСОБА_2 , як другого із співвласників.

Таким чином, оскільки зазначений автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, обґрунтованим є висновок, що неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України. Але позивачка згодна на грошову компенсацію за вказане майно.

Оскільки позивачка не звертається до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля третій особі, суд не вбачає необхідності залучення нового власника автомобіля у якості третьої особи ( ОСОБА_4 ), оскільки його права в рамках даного позову не порушуються.

Незгода відповідача ( по зустрічному позову ) з оціночною вартістю автомобіля, суд вважає безпідставною, оскільки будь якого іншого доказу щодо вартості рухомого майна суду не надано.

Щодо судового збору

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно з відповідача за зустрічним позовом, необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із зустрічним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 247, 258-259, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на рухоме майно та стягнення грошової компенсації за автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_2 РНОКПП : НОМЕР_7 грошову компенсацію частки дійсної вартості транспортного засобу легкового автомобіля «КIА RІO», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396 см3, реєстраційний номер НОМЕР_3 у сумі 118 650 грн., та судовий збір сплачений позивачем при подачі зустрічної позовної заяви у сумі 1250 грн., а всього 119 900 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот)грн.

Відомості про сторони:

Позивач (відповідач по зустрічному позову): ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач (позивач по зустрічному позову): ОСОБА_2 РНОКПП : НОМЕР_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.07.2025 року.

Суддя: Л. А. Кондус