Справа № 450/3999/24 Провадження № 2/450/533/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Хохолик О.І.

з участю: представника відповідача Бухениник І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про (предмет позову):

стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», на користь ОСОБА_1 300 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди,

суд постановив

підстава позову (позиція позивача):

ІНФОРМАЦІЯ_2 на залізничній станції "Пустомити" потяг скоїв наїзд на гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. Смертю ОСОБА_2 ,, його матері було завдано моральну шкоду.

Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин. До смерті сина в позивача було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з своїм сином, який відновлений бути не може. Позивач проживала разом з загиблим, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням, крім беспосередньо кровного споріднення та зв`язку. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлена можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Крім втрат пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивач відчуває біль та страждання, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості через смерть свого сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для матері, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивача. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією.

Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 гривень.

Позиція відповідача: згідно відзиву на позовну заяву, в якому представник відповідача позов заперечив у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування покликається на те, що покликається на те, що загиблим було порушено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, зокрема визначені розділ 2 правила безпеки для пішоходів, допускаючи потрапляння під потяг, а також перебував у стані алкогольного сп`яніння - 2,09 проміле. При цьому потяг, на відміну від автомобільного транспорту, не в змозі об`їхати потерпілого та має великий гальмівний шлях. Також представник відповідача вважає недоведеним позивачем розміру морального відшкодування через те, що ними не надано висновку судово-психологічної експертизи, якою може бути встановлено такий розмір. Відтак, оскільки загибель ОСОБА_2 відбулась внаслідок його грубої необережності та ще у стані алкогольного сп`яніння, а тому вважає наявними правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

26.08.2024 р. ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Пустомити, Львівський район, Львівська область, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 00.10 год. на залізничній станції «Пустомити» перегін «Глинна-Наварія-Щирець» 1500 км парна колія відбувся наїзд пасажирського потяга НОМЕР_4 ва складі 10 вагонів сполучення «Ужгород-Київ», який рухався в напрямку м. Київ, під керуванням машиніста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_1 на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_2 який знаходився в положенні сидячи на рейсі колії. Внаслідок наїзду пішохід від отриманих травм загинув на місці події. 29.06.2022 по даному факту відомості внесено в ЄРДР, відкрито кримінальне провадження за № 0000264 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.276 КК України.

Постановою слідчого СВ відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області Ваньчік А.А. від 29.06.2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 від 29.06.2022 року закрито за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Згідно висновку експерта № 119/2022 від 29.06.2022 року встановлено, що враховуючи ранні трупні зміни, а саме трупне задубіння, трупні плями та охолодження тіла, можна вважати, що смерть гр. ОСОБА_2 , 1983 р. н., настала за 1-2 доби до проведення експертизи, імовірно ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок політравми, яка виразилась відкритою черепно мозковою травмою: багатоуламковий перелом кісток черепа, крововиливи в речовині головного мозку, часткова відсутність тканини головного мозку, розриви твердої мозкової оболонки; множинними переломами ребер, крововиливами і розривами легень, печінки, селезінки, розривом серцевої сорочки. При експертизі трупа виявлено на чолі справа з переходом на праву тім`яну ділянку рану, на передній поверхні правої гомілки рану, перелом кісток правої гомілки, переломи кісток обох стегон, перелом правої плечовоі кістки, перелом кісток правого передпліччя, багатоуламковий перелом кісток основи і склепіння черепа, крововиливи в речовині головного мозку, часткова відсутність речовини головного мозку, розриви твердої мозкової оболонки, перелом грудини, крововиливи і розриви обох легень, розрив серцевої сорочки та розрив по передній поверхні серця, розрив печінки, розрив селезінки, переломи обох ключиць, переломи l,2,3,4,5,6,7,9 ребер справа по передньо-аксілярній лінії, переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9 ребер зліва по середньо-аксілярній лінії. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, яким міг бути удар виступаючими частинами рухомого складу залізно дорожнього транспорту, що підтверджується наявністю накладанням маслянистої речовини сіро-чорного кольору на одязі, характером та локалізацією тілесних ушкоджень, знаходились із смертю в причинно-наслідковому зв`язку, були небезпечними для життя в момент заподіяння, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа гр. ОСОБА_2 , 1983 р.н. виявлено етиловий спирт в кількості 2,09 проміле, що у живої особи відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частини другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

За наведених фактичних обставин спору та його правового регулювання, суд вважає встановленим факт завдання позивачеві моральної шкоди через загибель її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок травм отриманих від наїзду поїзда НОМЕР_4 в складі 10 вагонів, яким керував машиніст ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено судом та визнано відповідачем, що власником поїзда НОМЕР_4, електровоз НОМЕР_5, яким керував машиніст ОСОБА_3 помічник машиніста ОСОБА_4 локомотивного депо Львів-Захід Львівської регіональної філії АТ «Українська залізниця», є відповідач по справі (АТ «Українська Залізниця»).

ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.06.1983 року.

Згідно Акту службового розслідування аварії складеного 11.07.2022 року - 29.06.2022 локомотивна бригада в складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_4 підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» слідували потягом НОМЕР_4, електровоз НОМЕР_5. Згідно пояснень локомотивної бригади та розшифровки швидкостемірної стрічки встановлено, що на 1500 км ПК 5 перегону «Глинна Наварія - Щирець», парна колія о 00:04 год. зафіксоване термінове гальмування при швидкості 73 км/год з розрядкою гальмівної мережі до «0», через знаходження на колії сторонньої особи, яка сиділа нижче рейки та була вперта ногами, не реагувала на подачу звукових сигналів великої гучності. Слід зазначити, що екстрене гальмування було застосоване на швидкості 60 км/год., фактичний гальмівний шлях за записами реєстраторів склав 500 метрів при розрахунку 540 метрів. Встановлена швидкість на перегоні Глинна Наварія - Щирець парна колія становить 100 км/год. Локомотивна бригада у складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_4 діяли згідно вимог ПТЕ (Правил технічної експлуатації залізниць України) у відповідності до п.п. 16.38 та 16.39 (копії Акту від 22.11.2022 р.).

Згідно Акту огляду електровоза НОМЕР_5 від 29.06.2022 при комісійному огляді встановлено: автогальмівне обладнання електровоза в справному стані, звукові сигнали великої та малої гучності в справному стані, буферні ліхтарі та прожектор справні, система подачі піску в справному стані.

Подібна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №355/812/17 (провадження №61-10154 св 18), яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду, де Судом констатовано, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги частково, не навели мотивів, що свідчили би про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування. Хоча у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали за необхідне задовольнити позовну вимогу у розмірі майже вдесятеро меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Більше того, Суд зазначив, що висновок судів про те, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Однак, обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом не встановлено. При цьому, суд вважає необґрунтованими покликання представника відповідача на наявність у діях загиблого умислу, оскільки такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно з вимогами статті 23 Цивільного кодексу України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з вимогами частини другої статті 1168 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України №1059 від 22.11.2007 року, а саме п. 2.5 та 2.6 де вказано, що пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та переходити і перебігати через залізничні колії перед потягом, що наближається, до якого залишилось менш як 400 метрів.

Пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті передбачено, що пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує те, що вина та протиправність дій Акціонерного товариства «Українська залізниця» відсутні, оскільки в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, смерть потерпілого настала через його власну необережність та перебування у стані алкогольного сп`яніння у порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.

Зважаючи на встановлені судом обставини, а також на вищенаведені норми матеріального права, суд вважає за доцільне частково задоволити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі по 30,000 грн. на користь позивача, враховуючи фактичні обставини справи, поведінку померлого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірним із фактом заподіяння шкоди та глибиною моральних страждань позивачів у даній справі.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 355/981/16-ц.

Також, суд вважає, що в діях потерпілого мала місце необережність, яка сприяла виникненню моральної шкоди, що виразилася в порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме переході через залізничні колії перед потягом, що наближається на відстані менше 400 метрів, та перебуванні потерпілого у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, що стосується доводів відзиву на позовну заяву щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди через те, що загибель ОСОБА_2 відбулась внаслідок його власного умислу та ще у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують загибелі потерпілого внаслідок наїзду на нього потяга та спричинення у зв`язку із цим моральної шкоди позивачам, а лише може бути підставою для зменшення розміру такого морального відшкодування.

Отже, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачам душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та їх матеріальне забезпечення, ураховуючи їх вік. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачів, на думку суду, не можливо. За наслідками смерті позивач позбавлений матеріальної та моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.

Разом із тим, суд ураховує, що смерть батька позивача спричинена також у зв`язку з його особистою необережність та переходом, перебуванні на залізничній колії у місці, яке для цього не пристосовано, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті та перебування загиблого у стані алкогольного сп`яніння - 2,09 проміле (згідно висновку експерта 119/2022), що тягне за собою зменшення розміру морального відшкодування.

Відтак, із огляду на те, що позивач просив стягнути у якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі по 300 000,00 грн. кожному, а тому з урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що стягненню підлягає сума у розмірі 30 000,00 грн., що на думку суду, буде розумним, справедливим і належним розміром морального відшкодуванням у цьому випадку.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,- задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 30 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) в дохід держави 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Поане рішення суду складено 08.07.2025 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 Акціонерне товариство «Українська залізниця» (, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5).

СуддяЄ. О. Данилів