Провадження № 2/127/6333/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Березовської О. А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі - ТОВ "ФК "ЄАПБ"), в особі представника позивача Грибанова Дениса В`ячеславовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

26.12.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ», в особі представника позивача Грибанова Д. В., звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 42 445, 80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.10.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (надалі ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства було укладено кредитний договір № 100208399.

16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 42 445, 80 грн, з яких: 18 592, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 853, 80 грн сума заборгованості за відсотками; 1 000, 00 грн заборгованість за комісією.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своє зобов?язання, оскільки після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора.

3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 16.07.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у вище зазначеній сумі. Позивач просить стягнути з відповідача вище зазначену суму заборгованості за вказаним кредитним договором та понесені судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 27.12.2024.

Інформаційна довідка з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 від 31.12.2024 вих. № 47828 одержана судом 02.01.2025 (а. с. 35-36).

Ухвалою суду від 09.01.2025 вказана позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 38).

15.01.2025 від представника відповідача адвоката Сауляка Є. В. до суду надійшла заява, в якій він просив надати можливість ознайомитися з матеріалами справи та зробити з них копії. 20.01.2025 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та одержав примірник позовної заяви з додатками (а. с. 33).

23.01.2025 від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив залучити його до участі у справі як представника відповідача та надати доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». Судом був наданий доступ (а. с. 42).

24.01.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Сауляка Є. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на таке.

Відповідно до п. 2.1. договору про споживчий кредит №100208399 від 16.10.2021 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. В матеріалах справи відсутні докази укладення договору кредиту, а також докази переказу коштів на рахунок відповідача. Отже, у відповідача відсутні зобов`язання перед позивачем.

Представник відповідача з посиланням на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та на постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, від 04.07.2018 №75 вказує, що лише виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Розрахунок заборгованості, на який посилається ТОВ «ФК «ЄАПБ» у позовній заяві не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Просить суд критично оцінити договір про споживчий кредит №100208399 від 16.10.2021, графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту №100208399, оскільки ці документи є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, не підтверджують наявність у сторін обов`язків з його підписання.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавались в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеним кредитним договором позивачем суду не надано.

Також представник позивача вказує, що відповідно до п. 1.3. договору кредит надавався строком на 30 днів, проценти нараховані за період з 16.10.2021 по 30.11.2024, тобто включаючи період в межах строку кредитування та після закінчення такого строку, а нарахування відсотків після спливу строку кредитування не допускається, якщо інше не передбачене кредитним договором.

На думку представника відповідача відповідно до п. 4.2. договору у зв`язку з продовженням строку дії договору має право, а не обов`язок нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору як проценти, передбачені ст. 625 ЦК України. Позивач з вимогою стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України не звертається.

Крім того, відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» нарахування платежів, сплата яких передбачена договором в межах дії карантину, встановленого у зв`язку з коронавірусною хворобою до 30.06.2023 є безпідставним, тому заборгованість по відсоткам в цій частині стягненні з відповідача не підлягає.

Представник відповідача, посилаючись на статті 253, 267, 514 ЦК України вказує, що початок перебігу строку позовної давності для нового кредитора, яким є позивач, слід рахувати з 15.11.2021, та вважає, що до спірних правовідносин за заявою сторони у спорі слід застосувати наслідки ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у позові.

31.01.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та, посилаючись на норми Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого укладався спірний договір, зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису через особистий кабінет відповідача на веб-сайті первісного кредитора, де відповідач подав заявку на укладання кредиту, підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору, тобто для укладання кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій, направлених на укладання договору; нездійснення чи не завершення дій унеможливлює укладення договору.

Сторони узгодили умови кредитного договору, що підтверджено належними та допустимими доказами. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить.

Представник позивача посилається на презумпцію правомірності кредитного договору, яка відповідачем не спростована. Факт невчинення жодних дій щодо розірвання кредитного договору, або визнання його недійсним тривалий час, а також користування кредитними коштами та сплата відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором є нічим іншим як визнання кредитного договору таким, що укладений з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ, передбачених кредитним договором. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Кредитний договір є дійсним і ніким не оскаржений. Позивачем доведено факт укладення відповідачем кредитного договору, тому позовні вимоги є законними і обґрунтованими.

Щодо розрахунку заборгованості та первинних бухгалтерських документів представник позивача зазначає, що інформація про проведення транзакцій зберігається у первісного кредитора, тому позивач не мав можливості надати суду виписку з особового рахунку. Інформація про операції по рахункам є банківською таємницею.

Відповідач у відзиві не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів. Фактично відповідач не заперечує факт отримання кредиту, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином.

Представник позивача вважає, що тягар доказування покладається на сторони, тому відповідач як власник карткового рахунку може самостійно отримати виписки по ньому для підтвердження або спростування факту отримання кредиту. Відповідач також мав право подати суду власний розрахунок заборгованості або висновок експерта, складений на його замовлення. Сторона відповідача побудувала свою позицію на концепції «негативного доказу». Сторони не можуть будувати свою позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Позивачем було надано суду всі наявні в нього документи за спірним кредитним договором. У відповідності до умов договору факторингу передача платіжних доручень та детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору здійснюється за окремим запитом позивача. З метою надання вичерпної інформації у справі позивач звернувся до первісного кредитора. 31.01.2025 позивачем одержані докази, тому він просить суд поновити строк для подання доказів, прийняти та долучити до матеріалів справи розрахунок та платіжне доручення. Розрахунок заборгованості, наданий первісним кредитором, доповнює розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви.

Щодо нарахування відсотків. У відповідності до умов кредитного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків, які були узгоджені сторонами. Відповідач не висловлював заперечень щодо цих умов при підписанні кредитного договору. Відповідач, підписавши кредитний договір, підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті первісного кредитора, та є публічною пропозицією (офертою), а також отримав від первісного кредитора до укладення кредитного договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Нарахування відсотків відповідно до умов кредитного договору є правомірним. Жодна вимога про стягнення заборгованості не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафа, пені).

Щодо позовної давності. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов, тобто від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Керуючись цією нормою представник позивача вказує, що для позивача строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором має часові рамки з 16.07.2024 по 16.07.2027.Відтак позивач, звернувшись до суду 26.12.2024, застосував заходи захисту своїх прав в межах строків позовної давності, тобто підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений відсутні.

Щодо форс-мажорних обставин (ковід-19, воєнний стан). Посилаючись на ст. 617 ЦК України, представник позивача вказує, що сторона повинна довести, що обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання. Крім того, форс-мажорні обставини (ковід, воєнний стан), передбачені законодавством, на яке посилається представник відповідача, є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не звільнення від виконання зобов`язання як такого. Позивачем не нараховувалась неустойка, а нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору є правомірним. Крім того, представник позивача вказує, що відповідачем не виконувались в повному обсязі обов`язки за кредитним договором як до настання форс-мажорних обставин так і після.

31.01.2025 від представника відповідача до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких він надав оцінку доказам, наданим представником позивача до відповіді на відзив. Звернув увагу суду, що протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису надано тільки до розрахунку, а до файлу «платіжка +КЕП» - не наданий, тому такий доказ не може бути взятий судом до уваги.

Представник відповідача просить суд критично оцінити наданий доказ розрахунок заборгованості. Зміст цього документа, на думку представника відповідача, не відповідає умовам кредитного договору, бо за період з 19.11.2021 по 01.02.2022 кредитором нараховані відсотки згідно з п. 1.5.3 договору, однак такий пункт в договорі про споживчий кредит № 100208399 від 16.10.2021 взагалі відсутній. Щодо нарахування відсотків поза межами кредитування позиція відповідача наведена у відзиві на позов.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, заперечення та письмові докази у справі у їх сукупності, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а саме правовідносини, що виникають на підставі укладеного кредитного договору та договору факторингу, які регулюються відповідними нормами ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування».

Суд встановив, що 16.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був в електронній формі укладений договір про споживчий кредит №100208399 (індивідуальна частина), який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором R80166.

Відповідно до п.1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі-плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/ терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000, 00 грн у валюті: українські гривні (п. 1.2. договору).

Кредит надається строком на 30 днів з 16.10.2021 (строк кредитування). Термін (дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 15.11.2021 (п. 1.3.-1.4. договору).

Відповідно до п. 1.5. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 1 256, 00 відсотків у процентному значенні та 4 780, 00 грн в грошовому виразі.

Комісія за надання кредиту: 1 000, 00 грн, яка нараховується за ставкою 5, 00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. договору).

Відповідно до підпункту 1.5.2. проценти за користування кредитом: 3 780, 00 грн, які нараховуються за ставкою 0, 63% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5, 00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована, особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2., 2.3. цього договору. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 1.6., 1.7., 2.1.).

Плата за кредитом визначена в п.2.2. договору (підпункти 2.2.1, 2.2.2). Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3. договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3. договору.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом, здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору.

Відповідно до п.2.2.3. договору проценти можуть нараховуватися за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п.1.6. договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо. Визначена в п.1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначено в п. 1.3., запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену в п. 1.6. договору.

Крім того, цим пунктом передбачено, що після завершення первісного строку кредитування та/ або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п. 2.3.1.2. продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору.

П.2.3. договору передбачена пролонгація строку кредитування, вказаного в п. 1.3. договору, на пільгових та стандартних (базових умовах), що, зокрема, передбачає право позичальника неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці. Строк продовження днів: 3 3% комісії, 7 -5% комісії, 15 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою п. 1.5.2. договору (п. 2.3.1.1.).

П. 2.3.1.2. пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку користування кредитними коштами не може перевищувати 60 днів. Проценти в цей період нараховуються за стандартною базовою ставкою, наведеною в п. 1.6. договору.

Судом досліджений графік платежів за договором про споживчий кредит 100208399 від 16.10.2021 (Додаток №100208399 від 16.10.2021) (а. с. 8 зворот); паспорт споживчого кредиту №100208399 (а. с. 9). При оцінці цих доказів суд враховує п. 6.3. договору, який підписаний відповідачем, що приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому.

Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, які діяли станом на дату укладення кредитного договору та є його невід`ємною частиною відповідно до вище зазначених умов кредитного договору, суду не надані.

16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/ або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту. П. 1.4. передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги за цим договором до третіх осіб допускається (а. с. 10-11).

Передача права вимоги до відповідача позивачу підтверджується Актом прийому передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024, Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024. Передано право вимоги до відповідача за кредитним договором №100208399: сума заборгованості за основною сумою боргу 18 592, 00 грн, сума заборгованості за відсотками 22 853, 80 грн, сума заборгованості за комісією 1 000, 00 грн, сума заборгованості разом 42 445, 80 (а. с. 12, 13).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №100208399 від 16.07.2021, вбачається, що позивач не надає розрахунок як такий за період з 16.07.2024 по 30.11.2024, а вказує суму заборгованості, право вимоги на яку йому було передано ТОВ «МІЛОАН» відповідно до вище вказаного Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 (а. с. 14).

Позивачем надані суду документи, які підтверджують статус ТОВ «МІЛОАН» як фінансової установи, яка здійснює діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (а. с. 18-23), а також правовий статус позивача як фінансової установи, яка може надавати послуги з факторингу (а. с. 15-17).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані позивачем та досліджені судом письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Отже, судом встановлено, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» в електронній формі було укладено споживчий кредитний договір, узгоджено всі його істотні умови.

Між позивачем та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір факторингу, за яким до позивача перейшло право вимоги на вище зазначені суми.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За приписами ч. 1 ст. 1046 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошових коштів. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору сторонами, а і факт передачі грошових коштів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 30.11.2022 у справі с№ 334/3056/15 (провадження № 61-8803св22).

Суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви не було додано доказів, що підтверджували факт надання первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів відповідачу, використання цих коштів, погашення заборгованості, а також наявність заборгованості та її розміру.

Докази на підтвердження перерахування коштів та розрахунок заборгованості були надані представником позивача разом з відповіддю на відзив, в якій було заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів, з посиланням на ту обставину, що договір факторингу передбачає надання документів, що підтверджують перерахування коштів позичальнику за окремим запитом фактора.

Виписка з договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, досліджена судом, не містить такої умови, про яку вказує у відповідь на відзив представник позивача. П. 1.2. договору факторингу передбачено, що в день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в додатку №4 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №5). Додаток №4 позивачем суду не наданий.

Враховуючи відсутність заперечення з боку представника відповідача щодо долучення доказів перерахування коштів відповідачу та розрахунку заборгованості, суд відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, визнає причини пропуску строку поважними, задовольняє клопотання позивача та поновлює строк для подання доказів, встановлений ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

Досліджуючи платіжне доручення №33866975 від 16.10.2021 (а. с. 68), суд зазначає, що використання цього виду розрахункового документа регулюється спеціальними банківськими правилами, а саме: постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» зі змінами та постановою Національного банку України від 23.12.2023 №577 «Про затвердження Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті в особливий період» зі змінами, в редакціях чинних на момент здійснення перерахування коштів одержувачу.

Платіжне доручення відповідає вимогам вище зазначених банківських правил, які передбачають використання платіжних доручень, зокрема, у вигляді електронного розрахункового документа, інформація в якому представлена у формі електронних даних, уключаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

Відповідно до частини 2, 4 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Вище зазначене платіжне доручення та відомості про щоденні нарахування та погашення як електронні докази (а. с. 65-66, 68) подані через електронний кабінет підсистеми «Електроний суд» представника позивача, а отже на них накладений електронний цифровий підпис представником позивача. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що документи, які підтверджують перерахування коштів відповідачу знаходяться у первісного кредитора, розрахунок заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення) виконаний первісним кредитором. Представник позивача надає суду Протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, які підтверджують підписання цих документів генеральним директором ТОВ «МІЛОАН» Вінніченком О. В. (а. с. 69, 69 зворот).

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, представник відповідача не звернувся до суду з клопотанням про витребування у відповідної особи оригінала електронного доказу. Не надав доказів, які спростовують перерахування коштів на рахунок відповідача.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд не ставить під сумнів електронні докази, подані представником позивача.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 14) вбачається, як вже зазначалось вище судом, що позивач розрахунок не надає, а вказує суми, право вимоги на які передані йому первісним кредитором. Розрахунок заборгованості наведений в відомостях про щоденні нарахування та погашення (а. с. 65-66). З цього розрахунку вбачається, що кредит в сумі 20 000, 00 грн наданий 16.10.2021. В цей же день нарахована комісія за надання кредиту в сумі 1 000, 00 грн. В період з 17.10.2021 по 15.11.2021 (30 днів) нараховуються проценти за користування кредитом відповідно до п. 1.5.2. договору 0, 63% в день, що в грошовому еквіваленті становить 126, 00 грн. 15.11.2021 відповідач, як вказує первісний кредитор в розрахунку, сплатила: 600, 00 грн - тіла кредита, 478, 00 проценти по кредиту. Крім того, первісний кредитор вказує, що 01.12.2021 відповідачем були сплачені: 639, 00 грн проценти по кредиту, 808, 00 грн тіла кредиту.

У подальшому, як вбачається з розрахунку відбулася пролонгація строку дії договору, але суд позбавлений можливості перевірити відповідність продовження строку договору його умовам, бо позивачем не надані суду Правила надання фінансових кредитів (послуг) товариством, які діяли на момент укладення сторонами договору, та якими відповідно до п. 2.3. договору передбачені умови продовження строку кредитного договору. Суд звертає увагу, що строк дії договору продовжено до 109 днів, хоча п. 2.3. договору передбачає максимальний строк 60 днів. Крім того, в розрахунку в період з 19.11.2021 по 01.12.2021 та в період з 17.12.2021 по 01.02.2022 нарахування процентів здійснюється з посиланням на підпункт 1.5.3. договору. Укладений сторонами кредитний договір в п. 1.5. не має такого підпункту. Отже, суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок, виконаний первісним кредитором.

Відповідач не надав суду власний розрахунок заборгованості, не надав також доказів, які підтверджують виконання ним зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладення договору факторингу між ним та ТОВ «МІЛОАН», перехід до нього права вимоги до відповідача та порушення його прав невиконанням відповідачем обов`язків за кредитним договором.

Перевіривши розрахунок заборгованості, наданий первісним кредитором, суд доходить висновку, що підтвердженою є заборгованість за кредитним договором в сумі 22 255, 00 грн, з яких: 18 592, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (20 000, 00 грн 600, 00 грн 808, 00 грн = 18 592, 00 грн), 2 663, 00 грн сума заборгованості за відсотками (126, 00 грн х 30 днів = 3 780, 00 грн проценти за користування кредитом; 3 780, 00 грн (478, 00 грн + 639, 00 грн) = 2 663, 00 грн), 1 000, 00 грн комісія за надання кредиту.

Комісія передбачена п. 1.5.1. кредитного договору, який відповідає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо застосування строку позовної давності, про яке просить представник відповідача, суд зазначає, таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 253, ч. 1 ст. 255 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Позиція представника відповідача полягає в тому, що строк дії кредитного договору закінчився 15.11.2021, а отже перебіг строку позовної давності починається з цієї дати. Суд звертає увагу, що як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення 01.12.2021 відповідач сплатила 639, 00 грн процентів по кредиту та 808, 00 грн тіла кредиту, що свідчить про визнання нею заборгованості та переривання строку позовної давності. Отже, помилковим є твердження представника позивача, що перебіг строку позовної давності необхідно рахувати з моменту настання терміну повернення кредиту.

Суд вважає, що хоча суд не зміг перевірити відповідність дій сторін умовам договору про продовження його строку, а такі дії вчинялись відповідачем, що підтверджено відомостями про щоденні нарахування та погашення. П. 2.3. кредитного договору передбачено, що його максимальний строк становить 60 днів. Отже, перебігу строку позовної давності слід розраховувати з 16.12.2021.

Твердження позивача, що строк позовної давності для нього починається з дня укладення договору факторингу, суд вважає помилковим, про що свідчить положення ч. 1 ст. 262 ЦК України, якою передбачено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Однак, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введено з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30.06. 2023.

Згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено, трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності.

Щодо застосування вище зазначеного законодавства про форс-мажорні обставини (ковід, воєнний стан), на яке посилався представник позивача суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним договором, а проценти, які ним передбачені і які зобов`язується сплатити позичальник, є платою за користування кредитними коштами, а не відповідальністю за порушення зобов`язання за договором, а отже позичальник не може бути звільнений від їх сплати у зв`язку з введенням карантину та воєнним станом. Неустойка позивачем не нараховувалась.

Отже, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволенні позову, судові витрати підлягають стягненню з позивача в частині задоволених позовних вимог, в сумі 1 587, 58 грн. Сплата судового збору підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №90552 від 10.12.2024.

Керуючись статтями 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, статтями 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАОЛЬНІСТЮ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором № 100208399 в сумі 22 255, 00 грн, з яких: 18 592, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 663, 00 грн сума заборгованості за відсотками, 1 000, 00 грн комісія за надання кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судовий збір в сумі 1 587, 58 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 07.07.2025.

Учасники справи:

Позивач : ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Олена Березовська