Справа № 359/5974/25
Провадження № 2-з/359/98/2025

УХВАЛА

07.07.2025 суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирка С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує її тим, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою розмірі 420931,66 грн., франшизи у розмірі 3200,00 грн, моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн. Зазначає, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2025 відповідача ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Звертає увагу, що позивачем понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. Тому він просить забезпечити позов та накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи вважає, що дана заява є безпідставною та до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом з тим, за змістом заяви, позивач просить накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать, які належні відповідачу, тобто не конкретизуючи, на яке саме майно та грошові кошти, де воно знаходиться, та не надаючи доказів того, що воно взагалі наявне.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень Верховного суду, що стосуються способу вирішення аналогічних питань, перевіряючи, зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суддя вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення згаданого позову.

У той же час слід зазначити, що метою забезпечення позову за змістом ч. 2 ст. 149 ЦПК України є саме запобігання такому ускладненню чи унеможливленню виконання майбутнього рішення суду за наслідками розгляду справи, якщо є достатні підстави вважати, що у разі не вжиття відповідних заходів ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся буде ускладненим або неможливим.

Заява про забезпечення позову та додані до неї документи не містять доказів на підтвердження наявності вищезазначених обставин.

Також заява про забезпечення позову не містить мотивів з приводу того, яким чином не забезпечення позову унеможливить його виконання щодо стягнення з відповідача шкоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки заява про забезпечення позову не конкретизована, та не містить реальну вартість цього майна, що унеможливлює встановити співмірність із заявленими позивачем вимогами.

Суддя, вивчивши заяву про забезпечення позову, вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки заява не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом про стягнення шкоди. Така заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційований позивачем вид забезпечення позову не відповідає меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Таким чином, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде складений 11.07.2025.

Суддя С.С. Чирка