Провадження № 2/204/643/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 травня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суду міста Дніпра, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за спільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

У С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 із вимогою про визнання права власності в порядку спадкування (а. с. 2-7).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України у селі Стрітенка Волноваського району Донецької області, помер її батько ОСОБА_3 . Зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2024 року встановлено факт смерті її батька на тимчасово окупованій території України. Вказує, що після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 71,6 м2, який належав останньому на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 24 лютого 2004 року та, недоотримана пенсія спадкодавця за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року у сумі 113 310 гривень. Стверджує, що за життя спадкодавцем був складений заповіт, посвідчений 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу за № 66936745, згідно якого все належне спадкодавцю за життя майно він заповів позивачці. Зазначає, що вона у встановлений законом строк звернулася до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим 06 березня 2024 року була відкрита спадкова справа № 135/2024 до майна спадкодавця. Вказує, що постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Мельник Л.В. від 11 липня 2024 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі Свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, зокрема з тих підстав, що неможливо підтвердити зареєстроване право власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок та витребувати від нотаріуса Бельдєй М.І. заповіту ОСОБА_3 , а також тому що відсутня заява дружини спадкодавця про те, що вона не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою власністю спадкодавця, що підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна. Стверджує, що її мати (відповідачка), з якою у неї добрі стосунки та, яка проживає на окупованій території, не претендує на спірний будинок, бо вважає його особистою власністю спадкодавця. Більш того, вказує на те, що її мати бажає, щоб вона (позивачка) мала змогу оформити своє спадкове право у максимальній частці, бо вона не має можливості виїхати з окупованої території для оформлення свої спадкових прав так само, як і не могла своєчасно відмовитися від своєї обов`язкової частки на її користь. Зазначає, що маючи оригінал правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 24 лютого 2004 року на спірне домоволодіння, та письмове підтвердження з ГУ ПФУ в Донецькій області від 19 квітня 2024 року № 0500-0217-6/39280 про недоотриману пенсію спадкодавця за період з 01 березня 2022 року по 321 грудня 2023 року в сумі 113 310 гривень, вона фактично позбавлена можливості оформити своє спадкове право у встановленому законом порядку. Тому прохає суд визнати за нею право власності на частки спірного домоволодіння та частки недоотриманої спадкодавцем пенсії у сумі 84 983 гривні 16 копійок.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 14 годину 30 хвилин 10 грудня 2024 року (а. с. 48).

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року у справі закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті (а. с. 121).

Позивачка та її представниця адвокатка Мірошнікова-Заглинська О.А., у судове засідання не з`явилася, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 81-82), в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 136), причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22 лютого 2024 рок (а. с. 20).

За життя ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 24 лютого 2004 року, яке видане Октябрською сільською радою Волноваського району Донецької області на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської сільської ради, належав житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на яке останні було зареєстровано у Волноваському БТІ 26 лютого 2004 року за реєстровим № 159 в книзі № 1 (а. с. 32-33).

З відповіді УПФУ в Донецькій області № 0500-0217-6/39280 від 19 квітня 2024 року (а. с. 111) вбачається, що недоотримана пенсія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року складає 113 310 гривень 88 копійок (а. с. 111).

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а. с. 91) вбачається, що її батьком є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_5

ОСОБА_1 з 03 квітня 2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта громадянина України (а. с. 8-11).

За життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів своїй доньці ОСОБА_1 (а. с. 91 на звороті). Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Бельдєй М.І. 14 грудня 2020 року за реєстровим № 802.

З відповіді сільського голови Хлібодарівської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області (а. с. 116) вбачається, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , був зареєстрований за адресою; АДРЕСА_2 . Разом із померлим на день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані інші особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

11 липня 2024 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. винесено постанову про відмову у вчиненні ОСОБА_1 нотаріальних дій, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року у сумі 113 310 гривень 88 копійок та, житловий будинок АДРЕСА_1 .

Так, зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою у відмові у вчиненні нотаріальних дій було те, що не можливо підтвердити зареєстроване право власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 та витребувати у нотаріуса Бельдєя М.І. заповіту, бо наразі доступ до реєстрових книг та реєстраційних справ ТОВ «Волноваського БТІ» та нотаріуса ОСОБА_7 , відсутній, оскільки документація не евакуйована та знаходиться на тимчасово окупованій території. Також, не можливо встановити склад спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю будь-яких заяв від його дружини ОСОБА_2 .

З відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 32176/31496-27-24 від 27 червня 2024 року (а. с. 114 на звороті) вбачається, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій Кураїни від 22 грудня 2022 року № 309, територія Волноваської міської територіальної громади Донецької області з 10 березня 2022 року віднесена до тимчасово окупованої рф території.

Також у вказаній відповіді зазначено про те, що наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 16 червня 2022 року № 65/В «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Бельдєя Миколи» приватна нотаріальна діяльність ОСОБА_7 припинена у Волноваському районному нотаріальному окрузі з 15 червня 2022 року.

При цьому зазначено, що документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса ОСОБА_7 до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалися та не були вивезені з адреси розташування його робочого місця, тому встановити їх місцезнаходження та стан збереження, наразі неможливо.

З відповіді начальника Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області № 01-12/281 від 25 червня 2024 року щодо зареєстрованих речових прав на спірний будинок (а. с. 115) вбачається, що згідно з постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року № 984-VІІІ село Октябрське перейменовано на село Стрітенка. Вказано, що державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року щодо об`єктів нерухомого майна у межах с. Стрітенка (раніше Октябрське) Волноваського району Донецької області проводило КП «Волноваське БТІ», правонаступником якого, після реорганізації є ТОВ «Волноваське БТІ». При цьому, зазначено, що останнє не підпорядковане, не підзвітне та не підконтрольне Волноваській МВЦА. Разом з тим, зазначено, що Волноваська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією рф, тому наразі доступ до реєстрових книг та реєстраційних справ, зберігачем яких є ТОВ «Волноваське БТІ», відсутній, бо підприємство та документацію не евакуйовані та знаходяться на тимчасово окупованій території.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Також, заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

В той же час, приписами ч. 3 цієї статті встановлено те, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Статтею 1241 ЦК України визначено право на обов`язкову частку у спадщині.

Так, у ч. 1 ст. 1241 ЦК України зазначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за життя ОСОБА_3 було складено заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_1 , яким він заповів їй усе своє майно. Після його смерті остання звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, зокрема спірний будинок та недоотриману пенсію батька, натомість нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема з тих підстав, що неможливо підтвердити право власності померлого на спірний будинок та витребувати у нотаріуса Бельдєя М.І. заповіту, бо документи БТІ та нотаріуса Бельдєя М.І. не евакуйовані та перебувають на тимчасово окупованій території, а також через те, що його дружина, яка має обов`язкову частку спадщині, не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про відмову/прийняття спадщини.

Судом встановлено, що с. Стрітенка Хлібодарівської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області та Волноваська міська територіальна громада з березня 2022 року, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, перебувають у тимчасовій окупації.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_3 набув право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , яке видано Октябрською сільською радою Волноваського району Донецької області, право власності на яке ним в подальшому зареєстровано у Волноваському БТІ 26 лютого 2004 року за реєстровим № 156 у книзі № 1, ураховуючи, що за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року ОСОБА_3 недоотримано пенсію у розмірі 113 310 гривень 88 копійок, зважаючи на те, що за життя він заповів все своє майно своїй доньці ОСОБА_1 , яка після смерті батька, у встановлений Законом строк, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу відповідного свідоцтва, натомість нотаріусом їй надано постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з тих підстав, що через окупацію території Волноваської міської територіальної громади Донецької області документи ТОВ «Волноваського БТІ» та нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Бельдєя М.І. не вивозилися, тому встановити їх місцезнаходження неможливо, а відтак неможливо підтвердити право власності спадкодавця на вказане майно та витребувати у нотаріуса Бельдєя М.І заповіту, а також з тих підстав, що його дружина не подала нотаріусу будь-яких заяв щодо прийняття чи відмови його спадщини, приймаючи до уваги, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, суд доходить висновку, що за таких обставин, маючи оригінали документів на право власності на будинок та заповіт батька, неможливість отримати підтвердження державної реєстрації з ТОВ «Волноваське БТІ» та отримання від нотаріуса Бельдєя М.І. другого примірника заповіту, не може бути підставою позбавлення спадкоємиці права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що право власності спадкодавця доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивачка є спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, бо через окупацію території Волноваської міської територіальної громади Донецької області неможливо підтвердити право власності спадкодавця на вказане майно та витребувати у нотаріуса Бельдєя М.І. другий примірника заповіту, що за вказаних обставин не може бути підставою позбавлення спадкоємиці права на спадщину, беручи до уваги те, що не зважаючи на те, що її мати ОСОБА_2 не подала жодних заяв щодо прийняття чи відмови від спадщини, остання є такою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, а тому вона спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожній з них у разі спадкування за законом, суд доходить переконливого висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та доцільність визнання за нею права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та частини недоотриманої ОСОБА_3 пенсії за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року у сумі 84983 гривні 16 копійок (виходячи із розрахунку *113 310,88), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини домоволодіння АДРЕСА_1 у поряду спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 83 983 (вісімдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят три) гривні 16 (шістнадцять) копійок, у поряду спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Чечелівський районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідачки протягом двадцяти днів зо дня отримання нею копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна