ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/157/25
Провадження № 2/483/263/2025
23 червня 2025 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Рак Л.М.
за участю секретаря Гречки С.Є.,
прокурора Чехліної В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням прокурором власних технічних засобів поза межами приміщення суду за допомогою системи «EasyCon» в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Колос 2011» про конфіскацію земельної ділянки,
Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що відповідач є громадянином рф та є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення на підставі розпорядження голови Очаківської районної державної адміністрації № 89 від 30 березня 2005 року. Відповідно до норм Земельного кодексу України він зобов`язаний був відчужити зазначену земельну ділянку протягом року з часу набуття її у власність. Оскільки відповідач вимоги закону не виконав, спірна земельна ділянка підлягає конфіскації. Проти винесення заочного рішення у справі прокурор не заперечувала.
Представник Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому п. 2 ч.ч. 7, 11 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, до суду не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.
Представник третьої особи ТОВ «Колос 2011», в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову.
Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду прокурора і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який є громадянином рф, на підставі розпорядження голови Очаківської районної державної адміністрації № 89 від 30 березня 2005 року, згідно з Списком додатком до розпорядження, передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,75 га в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с. 19-21).
Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру державна реєстрація спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав проведена 01 грудня 2005 року, земельна ділянка сформована, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
30 серпня 2013 року ОСОБА_1 , країною громадянства/реєстрації якого є рф, має паспорт серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 16.06.2003 відділом внутрішніх справ Абинського району Краснодарського краю, код підрозділу 232-026, за яким було встановлено його особу, зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 2314294, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 410825699 від 31 січня 2025 року (а.с. 24).
01 січня 2013 року між ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності № 555 від 27 лютого 2013 року та ТОВ «Колос 2011» укладено договір оренди спірної земельної ділянки, про що у Державному реєстрі речових прав 24 грудня 2013 року вчинено запис № 4080531, за умовами якого земельну ділянку передано у платне користування товариству для вирощування сільськогосподарської продукції терміном на 10 років з переважним правом поновлення його на новий строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій у паперовій формі подається за умови встановлення особи заявника. Особа іноземця або особи без громадянства встановлюється за національним, дипломатичним чи службовим паспортом іноземця або іншим документом, що посвідчує особу іноземця або особи без громадянства.
Зі змісту відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що під час проведення реєстраційних дій щодо речових прав на спірну земельну ділянку державним реєстратором встановлено особу відповідача ОСОБА_1 на підставі паспорту громадянина рф (а.с. 34-37).
При цьому відповідно до ч. 5 ст. 12 зазначеного вище Закону України відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
З відповіді Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області № 4801.3.4-193/48.1-25 від 10 січня 2025 року слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на тимчасове або постійне проживання на території України не документувався (а.с. 34).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 громадянство України в установленому законодавством порядку ніколи не набував, документи, що посвідчують таке громадянство компетентними органами йому ніколи не видавались, натомість останній є громадянином рф та документований національним паспортом іноземця (паспортом громадянина рф).
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом ч. 4 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Аналіз положень ст.ст. 22, 81 Земельного кодексу України свідчить про те, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено.
З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України.
Відповідно до ч. 5 ст. 41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно зі ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. «е» ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. в ст.143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
З урахуванням того, що право власності відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.
Суд, з урахуванням наведених норм матеріального права, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази і встановивши, що ОСОБА_1 , як іноземець, набувши 30 серпня 2013 року право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не відчужив її протягом строку, встановленого статтею 81 Земельного кодексу України, дійшов висновку, що спірна земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду на підставі ст. 145 Земельного кодексу України, а тому позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіляючи судові витрати, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури 3633 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України,
Цивільний позов Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Колос 2011» про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок в рахунок сплаченого судового збору.
Рішення є заочним і може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 02 липня 2025 року.

Головуючий: