Справа №461/9336/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі судового засідання Курилюк А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 134100,32 грн. та 3028 грн. судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2020 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування №Р24.00501.006954724. Згідно з кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 74300 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Останній платіж відповідачем було здійснено 19.06.2024 року. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10.10.2024 року становить 134100,32 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 10.10.2024 року.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 07.08.2024 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно з даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

12.02.2025 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у відзиві зазначає, що нарахована банком плата за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою кредитування по кредитному договору та не може підлягати до стягнення. Вказує, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме з наданою позивачем редакцією договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач був ознайомлений. Крім того, зазначає, що позивачем нараховані відсотки відповідачу, який призваний до ЗСУ.

13.02.2025 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про передачу справу за підсудністю до Кременчуцького районного суду Полтавської області за місцем проживання відповідача.

25.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача вказує, що представник відповідача звернувся до суду із заявою, яка по суті є відзивом на позовну заяву, лише 11.02.2025 року, тобто поза межами строків, визначених ст. 178 ЦПК України. Вказує про необґрунтованість доводів представника відповідача про недійсність умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Додатково було надано детальний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором із перерахунком заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахування сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 78035,44 грн. Також представник позивача надав детальний розрахунок кредитної заборгованості при умові зупинення нарахування процентів 01.06.2023 року, відповідно до якого розмір заборгованості 76042,85 грн. Крім того, зазначає про відсутність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

14.03.2025 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням, відповідно до якого просить суд виключити документ під назвою «заперечення на заяву» як такий, що поданий з порушенням встановленого ЦПК України порядку та повернути позивачу без розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно з позовної заяви просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника позивача, представника відповідача та відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20.08.2020 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування №Р24.00501.006954724. Згідно з кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 74300 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 07.08.2024 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно з даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості у відповідача станом на 10.10.2024 року виникла заборгованість у сумі 134100,32 грн., що складається з 70440,79 грн. простроченого боргу; 26212,33 грн. прострочених процентів; 37447,20 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: нарахована плата за обслуговування кредиту у розмірі 37447,20 грн. не підлягають стягненню з відповідача.

Тому суд погоджується з доводами представника відповідача про нікчемність умов кредитного договору щодо стягнення з відповідача плати за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором.

З наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості по кредитному договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року вбачається, що сума простроченої заборгованості по кредиту становить 78035,44 грн.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості по договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року станом на 10.10.2024 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 78035,4 грн., яка складається з простроченого основного боргу 60608,19 грн. та прострочених процентів 17427,25 грн.

Таким чином, відповідно до наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості відповідачу не нарахована прострочена плата за обслуговування кредиту та здійснено перерахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року із зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Представник відповідача стверджує, що з відповідача було незаконно списано 16000 грн. Тому, на його думку, зазначена сума підлягає зарахуванню на заборгованість за основним боргом.

Разом з тим, згідно з випискою по рахунку сума, яку сплатив відповідач в рахунок плати обслуговування кредитної заборгованості становить 15513,84 грн.

Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Пунктом 9.9 договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком, що вказаний в Договорі кредиту. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок, вказаний в Договорі кредиту, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором кредиту у такій черговості: 1) для оплати прострочених платежів за Договором кредиту; 2) для погашення нарахованих платежів за договором кредиту, строк сплати яких не минув; 3) для сплати неустойки (штрафу, пені), передбачених цим Договором за невиконання грошових та інших зобов`язань згідно Договору кредиту та даного Договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом при поданні відповідної заяви).

Отже, зарахування коштів, що були сплачені відповідачем в рахунок погашення плати за обслуговування, в рахунок основного боргу (тіла кредиту) буде суперечити вимогам ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» та умовам Договору.

При цьому, як вбачається з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, банк, здійснюючи перерахунок заборгованості, зарахував кошти, що були сплачені відповідачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок суми основного боргу та процентів відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» та умов Договору.

Як вбачається з наданої представником відповідача довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.05.2023 року №5/6713, ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 за загальною мобілізацією відповідно до Указу Президента України № 255/2023 від 01.05.2023 року «Про проведення загальної мобілізації» до військової частини НОМЕР_3 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 136 від 01.06.2023 року.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті102, пунктів 1,17,20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено та проведено загальну мобілізацію.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, в період виконання умов договору, починаючи з 01.06.2023 р. на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", тобто до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18.

Представником відповідача наданий суду детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року, відповідно до якого зупинено нарахування процентів від 01.06.2023 року.

З наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості по кредитному договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року вбачається, що сума простроченої заборгованості по кредиту становить 76042,85 грн.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості по договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року станом на 10.10.2024 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 76042,85 грн., яка складається з простроченого основного боргу 60608,19 грн. та прострочених процентів 15434,66 грн.

Суд бере до уваги наданий представником позивача детальний розрахунок заборгованості по договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року станом на 10.10.2024 року, відповідно до якого відповідачу не нарахована прострочена плата за обслуговування кредиту та здійснено перерахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року із зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також зупинено нарахування процентів з 01.06.2023 року.

Суд вважає наданий представником позивача детальний розрахунок заборгованості по договору №Р24.00501.006954724 від 20.08.2020 року належним та допустимим доказом, яким підтверджується заборгованість відповідача за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 76042,85 грн.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин відповідно до ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину. Відтак кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання за кредитним договором мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору (ст. 526 ЦК України).

Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Як вже було встановлено, 20.08.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Р24.00501.006954724.

Пунктом 3 кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, Позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» (надалі - Договір, ДКБОФО), яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку.

Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 74300 грн., зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Засвідчення власним підписом без застережень, відповідач підтвердив, що він погодився з таким кредитним договором. Прийняття умов договору стверджується власноручним підписом відповідача.

Таким чином, позичальник власноручно підписав кредитний договір та ознайомився з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, посилання на розміщення якого на офіційному веб-сайті Банку міститься безпосередньо у кредитному договорі. Також, укладаючи кредитний договір, позичальник погодилася з тим, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язалася виконувати їх умови (п. 3.2 Кредитного договору). Окрім цього, сторони дійшли згоди про те, що в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, зрозуміло та доступно викладено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Договором. Договір та Додаток № 1 були надані Позичальнику для ознайомлення до моменту їх укладення (п. 4 Кредитного договору).

Відповідно до кредитного договору, який власноручно підписаний позичальником, наявна вся інформація щодо - умов кредитування, а саме: тип кредиту, сума кредиту, процентна ставка, строк кредиту та інші умови надання, користування та повернення кредиту.

У свою чергу, договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб містить додаткові умови надання та користування кредитом, Умови банківського рахунку в доповнення до тих, що вказані в Кредитному договорі.

Враховуючи наведене, вказаний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб разом з письмовим кредитним договором є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України.

Публічна пропозиція АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, чинній на момент підписання кредитного договору, розміщені та зберігаються на офіційному веб-сайт Банку.

Підписуючи 20.08.2020 кредитний договір, відповідач приєднався до договору та був належним чином ознайомлений з вказаним договором, що в повній мірі узгоджується зі ст. 634 ЦК України

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Також відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитись від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в раз отримання ним грошових коштів.

Разом з тим, враховуючи вказану норму права, ОСОБА_1 не відмовився від укладення такого кредитного договору. Тобто, позичальник погодився з усіма умовами кредитного договору та з власної волі, на власний розсуд взяв на себе зобов`язання виконувати умови такого договору.

Як вбачається з виписки, що долучена до матеріалів справи, відповідачем було здійснено платежі за кредитним договором 21.09.2020 в сумі 4190,00 грн., 19.10.2020 в сумі 4240,00 грн., 20.11.2020 в сумі 999,60 грн., 08.12.2020 в сумі 3000,00 грн., 16.12.2020 в сумі 10,00 грн., 11.01.2021 в сумі 4200,00 грн., 10.02.2021 в сумі 4200,00 грн., 09.03.2021 в сумі 4200,00 грн., що фактично свідчить про визнання ним кредитної заборгованості та підтверджує отримання ним коштів відповідно до умов Кредитного договору.

З урахуванням наведеного, доводи представника відповідача, про те, що відповідач не був ознайомлений з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати, які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтись також за місцем виконання цих договорів.

Пунктом 9.22 договору передбачено, що договір кредиту виконується за місцем знаходження банку. У випадку спору між сторонами стосовно такого договору, позов може пред`являтися також за місцем виконання договору.

Пунктом 3 кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, Позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» (надалі - Договір, ДКБОФО), яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку.

Засвідчення договору власним підписом відповідача свідчить про його ознайомлення з усіма умовами такого договору, їх погодження та прийняття.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до Кременчуцького районного суду Полтавської області за місцем проживання відповідача.

Відповідно до відповіді на відзив представник позивача просить суд залишити без розгляду відзив на позовну заяву без розгляду, так як такий поданий представником відповідача з порушенням процесуальних строків, а причин поважності такого строку не надано. Суд вважає такі доводи представника позивача необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 7 ст. 178 ЦПК України).

04.12.2024 року ухвалою Галицького районного суду м. Львові відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

18.12.2024 року через електронний суд представник відповідача, адвокат Лисенко А.О., подав заяву на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

20.01.2025 року представник відповідача повторно звернувся до суду із заявою на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

Тобто, представник відповідач ознайомився з матеріалами справи після 20.01.2025 року і подав до суду по суті відзив на позовну заяву, який назвав «заявою», 12.02.2025 року.

Отже, представником відповідача не пропущеного 15-денний строк для подання відзиву.

Тому відсутні правові підстави залишати без розгляду відзив на позовну заяву, який по суті є заявою представника відповідача від 11.02.2025 року, який зареєстрований 12.02.2025 року вх. № 4718.

Щодо клопотання представника відповідача про повернення позивачу без розгляду «заперечення на заяву» від 25.02.2025 року суд зазначає наступне.

Вимогами ст. 179 ЦПК України передбачено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Скеровані представником позивача «заперечення на заяву», які надійшли на адресу суду 25.02.2025 року по суті є відповіддю на відзив.

Зважаючи на те, що представник відповідача назвав заяву від 11.02.2025 року не «відзивом на позовну заяву», а «заявою» - позивач назвав відповідь на відзив «запереченням на заяву».

Суд не вбачає в цьому порушення, оскільки відповідь на відзив подана в строк менше 15 днів з дня отримання позивачем відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 179 ЦПК України та п. 1 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відповіді на відзив на законних підставах подані докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення позивача.

Тому суд вважає безпідставним клопотання відповідача від 13.03.2025 року (вх. № 7812 від 14.03.2025 року) про виключення документа під назвою «заперечення на заяву» разом з доказами. Зазначене клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів п.13 ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача, що розмір витрат на правничу допомогу становить 10000 грн. (6000 грн. за подання відзиву, 4000 грн. за подання заперечення на відповідь на відзив).

Однак, при матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували понесені відповідачем судові витрати, пов`язані з правничою допомогою. Представником відповідача не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також суд зазначає, що представником відповідача було подано лише відзив на позовну заяву.

Тому з урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що при матеріалах справи відсутні документально підтверджені витрати відповідача на правничу допомогу, витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1717,05 грн. (76042,85/134100,32*3028=1717,05).

Керуючись ст.ст. 259, 351 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задоволити частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) заборгованість в розмірі 76042,85 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1717,05 грн.

Відмовити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2025 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко