РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/20357/23

Провадження № 22-ц/4815/894/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року (ухвалене у складі судді Ковальова І.М.) за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення меж земельної ділянки у відповідність до меж земельної ділянки та усунення накладки, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, стягнення судових витрат,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення меж земельної ділянки у відповідність до меж земельної ділянки та усунення накладки, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, стягнення судових витрат - відмовлено.

07 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до Рівненського міського суду Рівненської області заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнення з ОСОБА_1 понесених ним судових витрат на оплату правової допомоги у розмірі 26950 грн.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26950,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що надані заявником докази про понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, а витрати на оплату послуг адвоката - обґрунтованими, доведеними і співмірними із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

Не погоджуючись із додатковим рішенням місцевого суду, 09 травня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати додаткове рішення Рівненського міського суду від 09 квітня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що адвокатом та відповідачем не враховано вимоги до гонорару, а саме: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта тощо, не надано жодних аргументованих доказів та доводів щодо такого розміру гонорару.

Обсяг проведеної адвокатом роботи, а саме: фактично було проведено три судових засідання, тривалість яких не перевищує 20-30 хв кожне; складність справи; складення процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи не відповідають вартості, заявленій до стягнення.

Просить суд скасувати додаткове рішення Рівненського міського суду від 09 квітня 2025 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу.

28 травня 2025 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що під час розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення, від позивача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат. Обидва призначені судові розгляди заяви про додаткове рішення сторона позивача проігнорувала.

У той же час, з поданих стороною позивача до справи під час судового розгляду в першій інстанції доказах про власні витрати на правову допомогу вбачається, що за аналогічні по змісту (і менші по обсягу) отримані послуги з правової допомоги розмір узгодженої винагороди адвоката позивача більший, ніж у сторони відповідача.

Докази витрат на правничу допомогу (акти приймання-передачі виконаних робіт, розрахункові документи) надані стороною відповідача в судовому засіданні при участі сторони позивача до проведення судових дебатів.

Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявником надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н укладений 08 червня 2024 року між адвокатом Масаловим С.О. (адвокат) та Цибульським Р.Л. (клієнт), котрим передбачено умови та порядок надання адвокатом правової допомоги клієнту; ордер серія №РН-088 №40 на надання правової допомоги ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 08 червня 2024 року всюди, в т.ч. в Рівненському міському суді Рівненської області адвокатом Масаловим С.О.; квитанції до прибуткового ордера адвоката №1 від 08 червня 2024 року на суму 3750,00 грн.; №2 від 08 червня 2024 року на суму 3000,00 грн.; №3 від 24 липня 2024 року на суму 4000,00 грн.; №4 від 24 липня 2024 року на суму 12000,00 грн.; №1/1/25 від 07 лютого 2025 року на суму 4000,00 грн.; акти приймання-передачі робіт (послуг) до договору про надання правової(правничої) допомоги згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру.

Тобто, відповідачем надано всі необхідні документи, які передбачені ч. 3 ст. 137, ст. 141 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката під час розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_2 позивачем не подавалося.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26950,00 грн.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване додаткове рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.