Справа № 454/2670/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокальв порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача на його користь 43070,43грн. матеріальної шкоди та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує наступним.

01 квітня 2020 року о 14.00год ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 у с. Бендюга по вул.Радехівська Сокальського району Львівської області, при виїзді на головну дорогу порушив правила дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком руху та зміною напрямку руху, на перехресті нерівнозначних доріг при виїзді на головну дорогу із другорядної, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю «Renault Kengoo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок даної ДТП настала смерть пасажирів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а водій та пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч.3 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна», яка оформлена полісом №ЕР.192383963, ліміт майнової шкоди становить 130000,00грн.

Позивач звертався із заявою до відповідача про відшкодування збитків вартості відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kengoo» д.н.з. НОМЕР_2 , та згідно страхового акту страхова компанія виплатила 79508,07грн. Однак позивач не погоджується із вказаною сумою оскільки ремонт є економічно необгрунтованим та вважає що страхова компанія має виплатити різницю між виплаченою сумою та вартістю транспортного засобу до ДТП, яку оцінює згідно звіту №1571/23 ТОВ АК «Експерт Сервіс».

У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна» просить суд відмовити у позові повністю. Зазначає, що після отримання повідомлення про настання події страхова компанія почала розслідування страхового випадку. Згідно Звіту №SOS-0 від 02.07.2020р. виконаного незалежним оцінювачем ОСОБА_8 вартість збитків автомобіля «Renault Kengoo» д.н.з. НОМЕР_2 становить 109922,68грн. а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коофіцієнту зносу становить 187153,53грн.

Після набуття вироку законної сили щодо винуватця ДТП страховик прийняв рішення про виплату страхового відшкодування на корить потерпілого у розмірі 79508,07грн., чим повністю виконав вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Долучений позивачем Звіт №1571/23 від 19.09.2023р. не є належним та достовірним доказом визначення розміру страхового відшкодування збитку пошкодженого транспортного засобу оскільки не вказано ринкову вартість авто після ДТП утилізаційну вартість КТЗ (грошова сума яка може бути одержана від продажу не придатного для есплуатації за прямим призначенням ТЗ). У позивача залишився пошкоджений автомобіль і він може реалізувати його окремі деталі тому розмір відшкодування буде перевищувати розміру заподіяної шкоди.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27.08.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , 01 квітня 2020 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Mercedes Vito", р.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул.Радехівській у с. Бендюга Сокальського району Львівської області, при виїзді на головну дорогу- вул.Шахтарську, в районі будинку №25 порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, Розділу 16 п. 16.11 та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Розділу 33 « дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком руху та зміною напрямку руху, на перехресті нерівнозначних доріг при виїзді на головну дорогу із другорядної, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю "Renault Kengoo", р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок даної ДТП настала смерть пасажирів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області №454/1730/20 від 25.04.2023р. ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 286 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність вини водія ОСОБА_2 у даній пригоді.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля "Renault Kengoo", д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна» згідно страхового полісу №ЕР.1923839 ліміт майнової шкоди становить 130000,00грн.

Вказаний факт не заперечується сторонами та знайшов своє підтвердження у матеріалах справи.

Таким чином, ОСОБА_1 як потерпіла особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, звернувся до страхової компанії винної особи відповідача, із заявою про страхове відшкодування, долучивши відповідні докази.

Згідно страхового акту №29243/1 складеного ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна» розмір страхового відшкодування потерпілій особі за транспортний засіб "Renault Kengoo", д.н.з. НОМЕР_2 становить 79508,07грн.

Розрахунок розміру відшкодування здійснено з урахуванням вартості транспортного засобу 109922,68грн., вартість залишків 30414,61грн., ліміт відшкодування 130000,00грн., що також відображено у звіті №SOS-0 від 02.07.2020р. виконаного незалежним оцінювачем ОСОБА_8 .

Виплата страхового відшкодування ОСОБА_1 здійснена згідно розпорядження 63№29243/1/1 у розмірі 79508,07грн., про що також було повідомлено потерпілого листом ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна» та підтверджено платіжною інструкцією про перерахунок коштів.

Не погоджуюсь із вказаною сумою страхового відшкодування потерпілий звернувся до ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна» із заявою про здійснення відшкодування в повному обсязі в межах страхового ліміту.

На підтвердження завданого збитку, позивач надав звіт про оцінку автомобіля автомобіля "Renault Kengoo", д.н.з. НОМЕР_2 проведеного ТзОВ АК «Експерт-Сервіс», відповідно до якого вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля становить 122578,50грн.

Однак із повідомлення ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна» вбачається, що вказаний звіт не може бути взятий за основу при визначені розміру страхового відшкодування.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

За змістом положень ст. 1188 ч. 1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справи № 910/1272/18, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 910/12722/18).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Натомість, згідно ч. 1 ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У постанові Верховного суду від 06.07.2018р. у справі № 924/675/17 зроблено висновок, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, суд зазначив що: ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В даній ситуації спір між сторонами виник щодо вартості виплати страхового відшкодування, яку сторони розраховують відповідно до звітів про оцінку вартості збитків пошкодженого автомобіля, складених за наслідками безпосереднього огляду транспортного засобу, із фотофіксацією, з посиланням на відповідні вихідні дані та із повним дотриманням відповідних методик. Однак висновок експерта, який був би обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що в матеріалах цивільної справи наявний висновок експерта підготовлений на замовлення позивача та звіт про визначення вартості матеріального збитку підготовлений на замовлення відповідача, з двома різними сумами вартості матеріального збитку: 122578,50грн (звіт експерта №1571/23) та 109922,68грн (звіт № SOS-0 від 02.07.2020р.), основна причина розбіжностей це ринкова вартість автомобіля на момент дослідження.

Як вбачається зі звіту експерта про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №345/07/20 автомобіля "Renault Kengoo", д.н.з. НОМЕР_2 ринкова вартість до пошкодження 109922,68грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу автомобіля становить 187153,53грн. а ринкова вартість аварійного (пошкодженого) КТЗ на дату проведення оцінки становить 30414,61грн.

Представник відповідача у відзиві на позов просив визнати наданий позивачем висновок неналежним доказом, посилаючись на положення п. 34.2 ст. 34 Закону №1961, вважає, що у позивача не виникло права на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди.

Відповідно до п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Суд критично оцінює такий аналіз правових норм законодавства стороною відповідача, а саме, що порядок визначення розміру збитків встановлений таким чином, що у випадку відсутності порушення страховиком терміну огляду транспортного засобу фактично унеможливлює залучення іншого спеціаліста (оцінювача, експерта) для визначення розміру страхового відшкодування, оскільки в даному Законі №1961, не передбачена заборона на звернення потерпілої сторони до будь- якого іншого спеціаліста (експерта) для встановлення розміру заподіяних збитків. Окрім того, представник відповідача покликаючись на неналежний доказ висновок експерта, який наданий позивачем, не звертався до суду з клопотанням про проведення судової експертизи у даній справі для спростування такого.

Однак на думку суду, висновок підготовлений на замовлення сторони відповідача є більш повним та обгрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля проведена з урахуванням зносу а виплата страхового відшкодування проведена з урахуванням утилізаційної вартості.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Згода чи незгода потерпілого передати залишки транспортного засобу винній у його пошкодженні особі, з огляду на те, що ліміт відповідальності страховика не перевищує розміру заподіяної потерпілій особі шкоди, не має правового значення, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначений висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц (провадження № 61-6829св20).

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Так, зі звіту, проведеного на замовлення страхової компанії, встановлена залишкова вартість пошкодженого автомобіля, проте позивачем не надано суду даних, де саме пребувають залишки автомобіля і чи не розукомлектовані вони, чи зберігаються в тому вигляді, що і на момент проведення експертизи. З наведеного не вбачається обов`язку у відповідача доплатити суму страхового відшкодування в межах страхового ліміту.

Разом з тим, як виснувала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23), - порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.

У випадку, його погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, він передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Проте, цього в даному випадку не відбулось - позивач, отримавши страхове відшкодування від страхової компанії не у розмірі визначеному в звіті на його замовлення (тобто вартості пошкодженого автомобліля до ДТП), а в розмірі різниці між цією вартістю та залишковою вартістю ТЗ, автомобіль забрав собі і не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним та не передав його страховику.

Таким чином враховуючи що страховиком було вчасно оглянуто пошкоджений автомобіль, складено звіт із врахуванням утилізаційної вартості та здійснено страхову виплату, тому суд вважає що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи доводи та заперечення відповідача, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином судові витрати у справі в тому числі витрати на правничу допомогу залишаються за позивачем та не підлягають до відшкодування з боку відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна"" третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна"" адреса: м.Київ, вул. С.Стрільців 40, .

Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина