ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/935/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/1428/24 Категорія: 304090000 Москаленко І.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренко Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс»;

представник позивача Чмир Микола Петровича;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» - Чмира Миколи Петровича на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі ТОВ «Іннова Фінанс», Товариство) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтовується тим, що 05 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику № .

Вказаний договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 14 000,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної карти НОМЕР_1 , на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1, п.п. 4.1-4.2 та п. 4.4 цього договору та його додатків.

Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів.

Відповідач всупереч умовам договору позики зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Заборгованість відповідача за договором позики становить 55650,00 грн., яка складається з 14000,00 заборгованість за тілом кредиту; 34650, 00 грн. заборгованість за процентами (14000*1,5%*165); 7000,00 грн. неустойка за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів у строки.

Товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики в розмірі 55650,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідачки за договором позики. Квитанція до платіжної інструкції не є належним доказом наявності заборгованості та не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Іннова Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції не було враховано, що факт видачі кредитних коштів у розмірі 14000 грн. підтверджується платіжною інструкцією №19909-1354-120710474 про видачу коштів за договором про надання грошових коштів у позику № від 05.07.2024 року, та не зважаючи на наявність її у матеріалах справи, судом безпідставно не надано оцінку цьому доказу.

Номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за договором, відповідач в особистому кабінеті самостійно додала як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку, відповідачем було отримано суму позики у розмірі - 14000,00 грн.

Суд першої інстанції помилково керувався Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині зазначення доказів, якими на його думку підтверджується наявність заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику, проте процес видачі кредитних коштів Товариством за допомогою платіжного сервісу EasyPay через технологічного партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснюється та регулюється Законом України «Про платіжні послуги».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не вбачає підстав для прийняття нового доказу - розширеної роздруківки руху коштів в рамках проведення транзакції за договором №, яка додана позивачем до апеляційної скарги, оскільки цей доказ був відсутні на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, і апелянт не заявляв в апеляційній скарзі клопотання про долучення вказаного доказу, не наведено причини, за яких він не міг надати їх до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів позичальникові.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику № , який підписаний останньою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 7086 (а.с.14-24). Розрахунок заборгованості за даним договором відображений безпосередньо у тексті позовної заяви.

Відповідно до умов договору позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «підписати» (п.10.6.10.7 договору).

Відповідно до договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 14 000,00 грн., шляхом перерахунку позичальнику на поточний рахунок (платіжну картку) за реквізитами НОМЕР_1 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.2.6.1, , п.п. 41-4.2 та п.4.4. цього договору, його додатків. Тип позики - кредит; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; строк позики (строк дії договору) 360 днів; дата надання позики 05.07.2024 року; тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день і застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. договору.

Орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 05.07.2024 року. Дата повернення позики 30.06.2025 року.

Відповідно до п.2.5 договору, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору.

Згідно п. 2.1. договору, укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т.ч через месенджери).

Також, під час укладення вищевказаного договору позики, відповідачем ОСОБА_2 05.07.2024 року підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів відповідачу, додаток №1 до договору № від 05.07.2024 року, яким є графік платежів, в якому відображені: дата видачі позики/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період, сума позики за договором/погашення суми позики, проценти за користування позикою, реальна річна процентна ставка, загальна вартість позики.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.2.3, 2.5 договору позики, сума кредиту складає 14000,00 грн., строк позики (строк дії договору) становить 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплата процентів визначені в графіку платежів.

Відповідно до пункту 2.10.3.1 договору денна процентна ставка на дату укладення договору складає1,50% за весь строк користування кредитом.

Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника платіжної картки: № НОМЕР_2 (п.3.1 договору).

У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених Договором строк виплати якого ще не настав в повному обсязі (п.6.4. договору).

За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Нарахування неустойки здійснюється Товариством з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим договором (п.7.4., 7.5 Договору).

За пунктом 7.6 договору нарахування процентів за користування кредитом в ІКС Товариства відбувається щоденно, починаючи з першого дня надання кредиту до останнього дня надання коштів в кредит за цим договором.

16 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Іннова Фінанс» укладено договір №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів.

За умовами цього договору клієнт доручає фінансовій компанії за відповідну плату здійснити перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/ Master Card Money Send (пункт 1.1. договору).

Згідно квитанції до платіжної інструкції № 19909-1354-120710474 від 05.07.2024 року, ТОВ ФК «Контрактовий дім» за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс» 05.07.2024 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 14000 грн, ІД операції: (а.с.27).

Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта ОСОБА_1 та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі № від 05 липня 2024 року.

Отже, позивачем доведено факт укладення 05.07.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 договору надання грошових коштів у позику № в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Позивач надав докази передання грошових коштів ОСОБА_1 , а відтак вправі вимагати їх повернення.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та проценти за користування позикою не виконала, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивач здійснив неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити наведений позивачем в позовній заяві розрахунок кредитної заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування.

Встановлено, що заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику від 05.07.2024 року № становить 55650,00 грн, з яких: 14000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 34650,00 грн - заборгованість за процентами; 7000 грн неустойка за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів.

З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів. Дата повернення кредиту 30.06.2025 року.

При цьому заборгованість за процентами вирахувана за наступною формулою 14000 грн. х 1,5 % х 165 днів = 34650,00 грн., що не суперечить умовам договору № від 05.07.2024 року, оскільки такі відсотки нараховані протягом строку кредиту.

Відповідач розрахунок, виконаний позивачем, не спростувала, свій контррозрахунок суду не надала.

Отже, розрахунок заборгованості позивачем наведений у позовній заяві, містить усі необхідні її складові - тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами та кількості днів прострочення виконання зобов`язань.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем ТОВ «Іннова Фінанс» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у строки, передбачені договором, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 неустойки за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів розмірі 7000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Як передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлано, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивачем не враховано вищевказаних положень Закону України «Про споживче кредитування» і перехідних положень ЦК України та протиправно нараховано неустойку за кожен день невиконання зобов`язання, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 7000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13.

Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № від 05.07.2024 року в загальному розмірі 48650,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14000,00 грн., та заборгованості відсотків за користування кредитом в розмірі 34650,00 грн.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс».

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ТОВ «Іннова Фінанс» задоволена частково (у розмірі 87,42%), загальний розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу становить 5294,24 грн., з яких 2117,70 грн за подання позовної заяви і 3176,54 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» - задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суджу Черкаської області від 13 березня 2025 року - скасувати, ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованості за договором про надання грошових коштів № від 05 липня 2024 року в розмірі 48650,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» судові витрати у розмірі 5294,24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді