провадження № 22-ц/824/9847/2025
головуючий у суді І інстанції Якусик О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексій Олександрович, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органу примусового виконання, в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо ненаправлення стягувачу ОСОБА_1 постанови від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року;

- зобов`язати заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича направити стягувачу ОСОБА_1 постанову від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 17 травня 2023 року заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Диких Олексій Олександрович відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 про зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зробити перерахунок вартості опалення квартири ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

Як зазначає скаржник, йому стало відомо, що 10 жовтня 2024 року виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, однак всупереч вимогам статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець до цього часу не направив стягувачу вказану постанову ні в паперовому, ні в електронному вигляді, позбавивши тим самим стягувача права на оскарження постанови.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо не направлення ОСОБА_1 постанови від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Зобов`язано заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича направити стягувачу ОСОБА_1 постанову від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва суду від 14 березня 2025 року у цивільній справі № 753/24891/24 - задоволено частково.

Виправлено описку в абзацах 2 та 3 резолютивної частини ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року, викладено її в наступній редакції:

«Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо не направлення ОСОБА_1 , постанови від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича направити стягувачу ОСОБА_1 постанову від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.».

В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою представник Печерського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Нагайчук Микола Володимирович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 9 жовтня 2024 року відділом було направлено на адресу стягувача ( АДРЕСА_1 ) зазначену у виконавчому документі та заявах поданих до відділу останнім постанову про закінчення виконавчого провадження N°71829415 від 4 жовтня 2024 року, що підтверджується списком згрупованих відправлень «рекомендованих листів» Укрпошти, який повернувся до відділу за закінченням зберігання (одержувач відсутній за вказаною адресою).

Зазначає, що будь яких дій щодо направлення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 4 жовтня 2024 року сторонам виконавчого провадження до електронних кабінетів в ЄСІТС не входить до обов`язку державного виконавця.

5 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що не подавав скаргу, до Дарницького районного суду м. Києва, на бездіяльність Печерського ВДВС, оскільки, такі позови подаються до адміністративного суду та розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що оскаржував бездіяльність державного виконавця, згідно положення ст. 447-1 ЦПК України, а тому Печерський ВДВС не є учасником справи, та не є особою, права та інтереси якої, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року вирішує. Тому вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Вказує, що апеляційну скаргу підписав та подав неповноважний представник Печерського ВДВС - Нагайчук Микола Володимирович, оскільки повноваження Нагайчука М.В. підтверджені недійсною довіреністю , в порядку передоручення, від 3 травня 2024 року. По - перше, довіреність не відповідає вимогам до довіреності: не вказане місце вчинення довіреності, не вказані паспортні дані або службове посвідчення довіреної особи, не вказане місце проживання або роботи, відсутній зразок підпису довіреної особи, відсутній підпис довірителя та печатка. Довіреність, у порядку передоручення, не посвідчена нотаріально, як того вимагає ч.2 ст. 245 ЦК України. Крім того вказує, що Нагайчук М.В., надав не копію довіреності в порядку передоручення, а ксерокопію набраного тексту довіреності , з іншої судової справи з Електронного суду від 3 травня 2024 року. По-друге, як видно з довіреності, Нагайчуку М.В. надано право представляти інтереси Печерського ВДВС в м. Києві, юридичної особи, в судах, як стороні по справі, а не державного виконавця Дикого О.О.. Але, Печерський ВДВС не є стороною у справі № 753/24891/24, що розглядається. Не є заінтересованою особою, та, навіть, не є учасником у справі.

7 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Ральчук Н.В., в якому вона просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Вказує, що твердження скаржника щодо дій/бездіяльності державного виконавця стосовно не направлення стягувачу постанови про закінчення виконавчого провадження №71829415 від 4 жовтня 2024 року не ґрунтуються на нормах закону.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить закрити апеляційне провадження з зазначенням у якості підстав на те, що апеляційна скарга подана Печерським відділом державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), тобто не конкретно заступником начальника Печерського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О., а органом, дії якого не оскаржувались.

Колегія суддів вважає таке клопотання безпідставним, оскільки відповідно до статті 56 Конституції України та Закону «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), а тому Печерський відділ державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наділений повноваженнями щодо оскарження ухвали суду першої інстанції, якою визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича.

Схожий за змістом висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18.

Стосовно зауваження скаржника про те, що долучена до апеляційної скарги довіреність державного виконавця Нагайчука М.В. недійсна, суд зазначає таке.

Апеляційна скарга державним виконавцем була подана до суду через підсистему "Електронний суд" та була долучена довіреність в порядку передоручення, яка також сформована в підсистемі "Електроний суд", за якою керівник Печерського ВДВС Ярушевська І.І. (на підтвердження повноважень долучено витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ) доручає Нагайчуку М.В. представляти інтереси Печерського ВДВС у судах України.

Альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через електронний кабінет.

Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта, автоматично додаються підсистемою до кожного документа, ним відправленого.

Електронне доручення, яке можна надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи - довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. У користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Отже, довіреність, сформована в підсистемі "Електронний суд" із дотримання порядку її формування, не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що постановою від 17 травня 2023 року заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Диких Олексій Олександрович відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 про зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зробити перерахунок вартості опалення квартири ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

Постановою заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Диких Олексій Олександрович від 4 жовтня 2024 року виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/16392/21, виданого 10 травня 2023 року Дарницьким районним судом міст Києва закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

9 жовтня 2024 року вказана постанова надіслана засобами поштового зв`язку на адресу стягувача ( АДРЕСА_1 ) та боржника, що підтверджується Списком згрупованих відправлень «Рекомендований лист», фіскальним чеком від 9 жовтня 2024 року, перевіркою статусу відстеження відправлення 881 з вебсайту АТ «Укрпошта» та копією поштового конверта, адресованого ОСОБА_1 , який повернувся відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Так, задовольняючи скаргу ОСОБА_1 та визнаючи неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо не направлення ОСОБА_1 постанови від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року і зобов`язавши заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича направити стягувачу ОСОБА_1 постанову від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець допустив бездіяльність щодо ненаправлення стягувачу ОСОБА_1 постанови від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року в електронній формі з використанням ЄСІТС.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон), якою визначено порядок надсилання документів виконавчого провадження встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, шляхом надсилання адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

Отже, документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі, або в електронні кабінети осіб, які, відповідно мають такі кабінети.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

ОСОБА_1 не навів доводів, що він зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому чи в добровільному порядку та довів відповідну інформацію виконавцеві.

Згідно пункту п. 4 абз. 3 п. 10-2 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

У відповідності до вищезазначених вимог Закону 9 жовтня 2024 року відділом було направлено на адресу стягувача (02055, м. Київ, просп. П. Григоренка, буд.15, кв.105) зазначену у виконавчому документі та заявах поданих до відділу останнім постанову про закінчення виконавчого провадження N°71829415 від 4 жовтня 2024 року, що підтверджується списком згрупованих відправлень «рекомендованих листів» Укрпошти, який повернувся до відділу за закінченням зберігання (одержувач відсутній за вказаною адресою).

Також, як вбачається із матеріалів справи, 7 березня 2025 року відділом направлено на електронну адресу стягувача скан копію постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 4 жовтня 2024 року.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1. посилається на те, що відділом державної виконавчої служби не було направлено постанову до електронного кабінету ОСОБА_1. в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Так, відповідно до вимог ст. 28 Закону, документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

Відповідно до глави XVI положення про автоматизовану систему виконавчого провадження затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 5 серпня 2016 року №2432/5 перевірка наявності або відсутності електронного кабінету в ЄСІТС та надсилання документів виконавчого провадження до електронних кабінетів в ЄСІТС здійснюється за допомогою Системи у порядку електронної інформаційної взаємодії з ЄСІТС.

Електронна інформаційна взаємодія Системи з ЄСІТС здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів «Трембіта».

У разі відсутності технічної можливості передачі даних засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів «Трембіта» електронна інформаційна взаємодія Системи з ЄСІТС може здійснюватися з використанням засобів інших інформаційно-комунікаційних систем із застосуванням в них відповідних комплексних систем захисту інформації з підтвердженою відповідністю за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством.

Обсяг та структура даних, якими обмінюються суб`єкти електронної взаємодії, визначаються договорами про інформаційну взаємодію, укладеними відповідно до Порядку електронної (технічної та інформаційної) взаємодії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 606, або відповідними спільними рішеннями Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, які оформлюються окремими протоколами.

Обмін інформацією здійснюється в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про захист персональних даних», «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах».

Відповідно до вищезазначених норм перевірка наявності або відсутності електронного кабінету в ЄСІТС та надсилання документів виконавчого провадження до електронних кабінетів в ЄСІТС здійснюється за допомогою Системи.

Таким чином, дії щодо направлення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 4 жовтня 2024 року сторонам виконавчого провадження до електронних кабінетів в ЄСІТС здійснюються системою автоматично.

Як вказує відділ державної виконавчої служби, ДП «НАІС» підготовлено окрему інструкцію щодо автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) в частині забезпечення можливості направлення документів (постанов) виконавчого провадження особам, у яких наявний електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами специфіки роботи користувачів з даним функціоналом яку доведено до відома працівників органів державної виконавчої служби в травні 2024 року.

Так, відповідно до інструкції перевірка факту наявності у сторін виконавчого провадження здійснюється Системою автоматично, після відкриття виконавчого провадження.

В Інструкції акцентовано увагу на те, що перевірка факту наявності електронного кабінету в ЄСІТС здійснюватиметься виключно для тих сторін виконавчого провадження, які в картці мають відмітку про те, що такий суб`єкт був ідентифікований в АСВП.

Для того, щоб переглянути інформацію про наявність/відсутність кабінету в ЄСІТС у боржника або стягувана, необхідно перейти в картка ВП > вкладка «Сторони ВД» та відкрити картку боржника або стягувана на перегляд (суб`єкт має бути обов`язково ідентифікованим).

Апелянт вказує, що державним виконавцем здійснено перевірку наявність/відсутність кабінету в ЄСІТС у боржника та стягувана, в картці ВП > вкладка «Сторони ВД» та встановлено, що боржник і стягувач не ідентифіковані.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини в межах даного виконавчого провадження, доказів у підтвердження того, що норма частини другої статті 28 Закону не застосовувалась неправомірно, не надано.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що за даним епізодом у діянні суб`єкта владних повноважень відсутня, як подія вчинення бездіяльності взагалі, так і подія вчинення протиправної бездіяльності зокрема.

Крім того, апеляційним судом враховано, що при зверненні до суду із скаргою про визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненаправлення стягувачу ОСОБА_1 постанови від 10 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року, ОСОБА_1 не наводить належних обґрунтувань, яким чином не направлення постанови про закінчення виконавчого провадження порушує права скаржника.

Як слідує із змісту постанови про закінчення виконавчого провадження у НОМЕР_2 від 04.10.2024 року, виконавче провадження з примусового виконання було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Жодних доводів у спростування указаної в постанові підстави для закінчення примусового виконання скаржник у цій справі не наводить.

Крім того, відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом із цим Закон № 1404-VIII передбачає можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (див. підпункти 6.9, 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду про застосування частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII постанову про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалена без урахування вимог закону, можна оскаржити в судовому порядку, а відновлення відповідних прав скаржника може бути ефективно здійснене у разі задоволення скарги та скасування такої постанови.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що застосоване судом першої інстанції у цій справі визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця ВДВС щодо своєчасного ненаправлення постанови про закінчення виконавчого провадження не відповідає зазначеним критеріям, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження, яка перешкоджає скаржнику реалізувати свої права на виконання остаточного судового рішення, після розгляду судом скарги залишилась чинною.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в цій ситуації ефективним засобом, здатним відновити право стягувача на примусове виконання остаточного судового рішення, є скасування постанови, оскільки після її скасування виконавче провадження в силу частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення.

Так, сам скаржник у своїй скарзі зазначає, що про постанову про закінчення виконавчого провадження йому стало відомо ще 10 жовтня 2024 року. В той же час, не наведено підстав, які заважали йому звернутись до виконавця із заявою про отримання відповідної постанови або ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження до грудня 2024 року (звернення із цією скаргою), а тому є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ненаправлення постанови про закінчення виконавчого провадження позбавило скаржника можливості оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак висновки суду першої інстанції про обґрунтованість скарги є помилковими, постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність органу примусового виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба