Номер провадження 2/725/2392/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року

Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н.В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя орсоба Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про зміну місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівців перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про зміну місця проживання дитини, яка призначена до підготовчого судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про призначення в справі судово-психологічної експертизи з метою об`єктивного визначення найкращих інтересів дитини та встановлення найліпших психологічних умов її проживання з одним із батьків, а також підтвердження чи спростування наявності синдрому відчуження дитини. Проведення даної експертизи просив доручити Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розташованому у м. Хмельницькому по вул. Володимирська, 109. На вирішення експерта поставити наступні питання: чи здійснює батько дитини ( позивач ОСОБА_1 ) вплив на формування у свідомості дитини ОСОБА_3 негативного образу матері дитини ( ОСОБА_2 ), чим сприяє відчуженню дитини від матері? Чи є доцільним та відповідає найкращим інтересам малолітньтої дитини ОСОБА_3 зміна місця проживання з місця проживання матері на місце проживання батька?

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні заперечував проти призначення в справі експертизи вказуючи на те, що згідно вимог чинного ЦПК експертизи призначаються лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть змінити інші засоби доказування. Разом з тим, ураховуючи предмет спору та предмет доказування в даній справі, а також зважаючи на те, що дитина з жовтня 2024 року проживає з батьком та самостійно виявила таке бажання, а також у присутності психологів на засіданні Органу опіки та піклування вказувала на своє бажання проживати з батьком й відповідно Орган опіки та піклування з урахуванням усіх обставин справи та наданих сторонами доказів прийняв рішення за доцільне змінити місце проживання дитини на місце проживання із батьком, призначення експертизи не є необхідним в даній справі. Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, її життя, дитині, здатній сформувати власні погляди має бути забезпечено право вільно висловити ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Таким чином, суд не позбавлений можливості вирішити даний спір на підставі наявних у справі доказів, а також опитати дитину, якій вже виповнилося 13 років та яка враховуючи її вік має можливість самостійно висловити свою думку щодо питання, з ким із батьків він бажає проживати, а також з`ясувати ставлення до обох батьків, а тому підстави для призначення експертизи в справі відсутні. До того, зважаючи на те, що між сторонами виник спір щодо зміни місця проживання дитини, а не участі батьків у спілкуванні та виховання дитини, подане клопотання є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, частово дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Нормами статей 12, 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, з матеріалів справи убачається, що між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, яке за згодою батьків на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди було визначено як з матір`ю, так й з батьком з розрахунку 18 днів на 12 днів. Однак, з жовтня 2024 року син сторін, якому на даний час виповнилося 13 років, проживає з батьком й відповідно позивач звернувся до суду з позовом про зміну місця проживання дитини.

Так, відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до вимог ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, за змістом принципу 6 Декларації про права дитини, ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння; дитини має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 524/8761/16-ц, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити із інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Отже, виходячи із предмету спору та враховуючи те, що під час вирішення питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, та інші обставини.

Крім того, слід також зазначити, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4 ст. 19 СК України).

При цьому, у справах, які стосуються дитини, суд має заслухати дитину, забезпечивши її право бути почутою.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового слідства чи суду.

Статтею 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом ( ч.3, ч.4 ст.103 ЦПК України).

Отже, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (з наступними змінами) зазначив про неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Зокрема, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5 із змінами та доповненнями передбачено, що психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та так і їх прояви у поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у під експертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей тощо.

Таким чином, психологічна експертиза призначається для з`ясування питань, які потребують спеціальних знань у галузі психології, а саме: встановлення психологічних особливостей віку дитини, його відношення з кожним з батьків, встановлення психологічної сумісності дитини та одного або обох батьків, визначення можливості та способів батьків забезпечити ви ховання дитини.

Крім того, пунктом першим статті 3 Конвенції ООН про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, при вирішенні питання призначення експертизи по справі, суд повинен керуватися правами та інтересами дитини, які є першочерговими. Проведення експертизи з визначення місця проживання може бути для малолітньої дитини травматичним, адже така процедура часто передбачає участь дитини, її емоційний вплив та додатковий стрес, що прямо суперечить принципу найкращих інтересів дитини, закріпленому у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини.

Практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) також наголошує на важливості врахування емоційного стану дитини та мінімізації будь-якого можливого стресу. У справі M. та інші проти України (заява № 13894/07) ЄСПЛ зазначив, що будь-які дії держави, включаючи судові процеси, повинні забезпечувати психологічну безпеку дитини та захищати її від негативних емоційних переживань. У цьому контексті суд має використовувати всі доступні засоби для встановлення істини, які не створюють додаткового психологічного навантаження на дитину.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що суд не зобов`язаний призначити судову психологічну експертизу у справах про визначення місця проживання дитини, оскільки встановлення обставин справи, зазначених в клопотанні, можливе також іншими засобами доказування й відповідно суд може встановити всі необхідні обставини у цій справі під час судового розгляду, зокрема шляхом опитування неповнолітнього ОСОБА_3 , що в свою чергу дозволить уникнути травмування дитини та забезпечити дотримання її прав.

За таких обставин в задоволенні поданого клопотання слід відмовити, оскільки на переконання суду, всі необхідні факти та обставини можуть бути з`ясовані в судовому засіданні шляхом виклику та опитування неповнолітньої дитини у присутності психолога, відповідно до його віку та рівня розвитку, що є менш травматичним для дитини, ніж проведення експертизи.

Крім того, за загальним правилом експертиза призначається, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення, однак представником відповідача не аргументовано чому висновок Органу опіки та піклування, який приймався за участі усіх учасників справи, у тому числі й з урахуванням думки дитини, якій вже 12 років, є неналежним або чому він викликає сумніви щодо його правильності. Фактично, у клопотанні наведено лише його незгоду з ним, що не є достатньою підставою для задоволення клопотання про призначення експертизи.

Також у вказаній справі клопотання про проведення судової психологічної експертизи заявлене лише однією стороною у справі та предмет цього експертного дослідження не стосується питань, визначених ст. 105 ЦПК України, щодо обов`язкового призначення експертизи судом.

Крім того, ч. 1 ст. 106 ЦПК України передбачає можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи поза межами судового розгляду.

При цьому, згідно зі ст. 111 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Керуючись ст. 103, 104 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-психологічної експертизи, - відмовити.

Відповідно до вимог ст.353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Піхало Н.В.