Справа № 946/8953/24
Провадження № 2/946/115/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Коваленко А.В.

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви

1.1. 05.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2019 року між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладений шлюб, який в подальшому розірваний рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2022 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син ОСОБА_4 залишився проживати разом з батьком за місцем його реєстрації. З того часу відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, емоційним станом, матеріальним забезпеченням та освітою. З червня 2022 року ОСОБА_2 жодного разу не бачилася із сином та не зв`язувалась з ним, що засвідчує її повну бездіяльність як матері. Всі обов`язки щодо догляду, виховання та утримання дитини виконуються ОСОБА_1 особисто, за підтримки рідних та друзів, у зв`язку з необхідністю поєднувати піклування про сина з роботою. Відсутність участі ОСОБА_2 у житті дитини підтверджується довідками дошкільного закладу та сільської ради, де вказано, що вона не бере участі у забезпеченні потреб ОСОБА_3 . Крім того, 25.10.2024 року відповідачка подала нотаріально посвідчену заяву, у якій прямо вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 та просить суд розглянути справу без її участі, визнаючи, що не є належною матір`ю. Відтак, відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав.

ІІ. Процедура та позиції сторін

2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 05.11.2024 року, справа №946/8953/25 передана на розгляд судді Бальжик О.І.

2.2. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2024 року відкрито провадження та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні.

2.3. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті

2.4. Ухвалою суду від 07.07.2025 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачкою.

2.5. Відповідачка, а також представник третьої особи, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Відповідачка надала клопотання про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи просила врахувати інтереси дитини та висновок органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

2.6. Під час розгляду справи здійснювалася повна фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

2.7. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні на підставі викладених у ньому доводів. Додатково пояснив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який не склався, і з червня 2022 року вони розлучені. Відтоді їхній син ОСОБА_3 проживає з ним і перебуває під його постійним доглядом. ОСОБА_1 самостійно здійснює виховання свого сина. До цього часу він особисто супроводжував дитину до дитячого садка, а нині водить його до восьмої школи, де син навчається у підготовчому класі. Наразі позивач проживає разом із власною матір`ю, яка також долучається до догляду за дитиною. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхала з матір`ю до Румунії, де проживала разом з двома її дітьми, а нині проживає та працює в Молдові, у виробничому цеху. За його словами, вона не цікавиться життям сина, не підтримує зв`язку, не вітає його на день народження, не проявляє ініціативи до зустрічей або спілкування, навіть попри його неодноразові звернення та спроби примирення. Останній раз вона перебувала в Україні приблизно 3-4 місяці тому. відповідачка не надає фінансової допомоги, хоча у неї залишилась картка для соціальних виплат на дитину, якою вона користується для власних потреб. Спілкування з дитиною обмежується одним або двома повідомленнями на рік через месенджер «Viber». Повідомив, що дитина практично не згадує матір, називає бабусю «мамою», що свідчить про його емоційне відчуження.

2.8. Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_5 пояснила, що проживає поблизу родини ОСОБА_1 , її будинок розташований навпроти дитячого садка, і вона часто бачить дитину разом з батьком ОСОБА_1 . Також вона регулярно приходить в гості до позивача, з матір`ю дитини ОСОБА_2 ніколи не зустрічалась. Саме батько щоденно супроводжує дитину до школи, лікаря, забезпечує харчування та матеріальне утримання, тобто повністю виконує усі батьківські обов`язки. На власні очі вона бачила випадок, коли мати дитини приїхала, але навіть не зайшла у будинок, не поспілкувалася з сином, не привітала, не пограла лише передала документи на вулиці та поїхала. Вона ніколи не бачила, щоб дитина проявляла ініціативу до спілкування з матір`ю або зверталася до неї. Мати дитини не вітає ОСОБА_4 з днем народження, не надсилає йому подарунки, не телефонує навіть для формального привітання.

2.9. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що знайома з ОСОБА_2 зі шкільних років, періодично спілкується з ним, однак близьких дружніх відносин вони не підтримують. З 2020 року по 2024 рік вона проживала з братом ОСОБА_1 у спільному домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 . У той період з ними також проживала й дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 . У 2021 році ОСОБА_2 залишила місце проживання та переїхала, відтоді мати не бачила дитину. Також вона мала телефонний зв`язок з відповідачкою, переписувалась і спілкувалась із нею. У приватній бесіді ОСОБА_2 зазначила, що не має бажання бачити або забирати дитину, мотивуючи це тим, що у неї нові життєві обставини та інший чоловік.

ІІІ. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження

3.1. У судовому засіданні встановлено, що 05.04.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №125, який розірвано 20.06.2022 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.16).

3.2. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 17.05.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №408 (а.с.18).

3.3. За змістом витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України ФОВА-002386843, станом на 18.10.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с.9).

3.4. Згідно з консультаційним висновком лікаря-нарколога ОСОБА_7 від 23.10.2024 року, ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався, під наглядом лікаря-нарколога не перебуває (а.с.8).

3.5. Як вбачається з довідки старости Ларжанського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Шевченко А. за № 449 від 25.10.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батька дитина знаходиться на його утриманні. Мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2021 року не приймає участь у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров`ям (а.с.10).

3.6.Згідно довідки № 01-18/16 від 18.10.2024 року, наданої адміністрацією Новонекрасівського закладу дошкільної освіти «Золота рибка»Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував Новонекрасівський ЗДО «Золота рибка» Саф`янівської сільської ради з 01.09.2021 року по 27.07.2024 року. Протягом цього часу вихованням дитини та забезпеченням усім необхідним для її розвитку займався батько. З боку матері ОСОБА_2 , участі в життєдіяльності її дитини вихователі групи та працівники садка не бачили (а.с.11).

3.7. Відповідно до заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської областіЄфимової Т.І. 25.10.2024 року, зареєстрованої в реєстрі за №3950, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

3.8. За змістом довідки лікаря загальної практики сімейної медицини ОСОБА_8 , ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 звертався за медичною допомогою до КНП «АЗПСМ» с. Ларжанки протягом 2022-2024 року. На прийомі присутні лише батько та син. Матір ОСОБА_2 жодного разу не приймала участь у процесі обстеження та контролю стану здоров`я дитини (а.с.32).

3.9. Згідно з висновком органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 14 від 21.01.2025 року, Саф`янівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області як орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відношенні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає інтересам дитини (а.с.33-35).

ІV. Оцінка та висновки судді

4.1. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

4.2. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

4.3. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

4.4. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 року № 2402-III (надалі Закон № 2402-III).

4.5.Частиною першою статті 8 Закону № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

4.6. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону № 2402-III).

4.7. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

4.8. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

4.9. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

4.10. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

4.11. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

4.12. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

4.13. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Відтак, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

4.14. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

4.15. Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини.

4.16. Надані позивачем докази тільки підтверджують характер та спосіб його участі у вихованні дитини, проте, не доводять факт злісного нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

4.17. Заяви ОСОБА_2 від 25.10.2024 року та 17.06.2025 року, в яких вона погоджується з позбавленням її батьківських прав, не може слугувати безумовною підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч.3 ст. 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини.

4.18. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 14 від 21.01.2025 року, оскільки він не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

4.19. Також, не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують відповідачку, зокрема, притягнення до кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше.

4.20. Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не підтверджують винну поведінку матері, оскільки є особистою оцінкою ситуації, що склалася у родині сторін.

4.21. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

4.22. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

4.23. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, суд не вбачає наявність підстав передбачених статті 164 СК України, а тому застосування до відповідачки такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним.

4.24. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 150, 164 СК України, ст.ст.11-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (адреса: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Саф`яни, вул. Грушевського, буд.85), про позбавлення батьківських прав, - залишити без задоволення.

2. Попередити ОСОБА_2 про необхідність належним чином виконувати передбачені сімейним законодавством обов`язки щодо виховання та утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3. Копію рішення надіслати для відома відповідачці і третій особі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 липня 2025 року.

Суддя: О.І.Бальжик