Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9516/24
Номер провадження2/711/334/25
РІШЕННЯ
26 травня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді Демчика Р.В., секретаря судового засідання Бутовської Д.О., за участі представника позивача Дриги Л.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Давигори С.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дрига Людмила Вікторівна до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про встановлення батьківства, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-
ОСОБА_2 , діючи в особі свого представника адвоката Дриги Л.В. до ОСОБА_1 ОСОБА_1 про встановлення батьківства, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Позов обґрунтовує тим, що в травні 2024 року від своєї рідної тітки ОСОБА_1 дізналася про те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є її біологічним батьком Після його смерті залишилось спадкове майно а саме 1/3 квартири АДРЕСА_1 .
З метою встановлення факту батьківства позивачка звернулася до клініко-діагностичної лабораторії GENEGODE diagnostics та замовила експертний висновок генотипоскопічного дослідження, на спорідненість до якого була залучена рідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_1 20.08.2024 року було складено висновки генотипоскопічного дослідження № HID24- 798 FS1/FS2 , згідно з якими імовірність спорідненості ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 рідної тітки , становить 72,32319887%
Результати цього аналізу підтверджують що ОСОБА_1 може бути біологічною тіткою ОСОБА_2 .
На підставі наведеного просить суд встановити, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внести зміни до актового запису № 17 від 10.01.2006 року про народження ОСОБА_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Придніпровського районну міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, змінивши прізвище дитини на « ОСОБА_4 », у графі "Відомості про батька" зазначити: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уроженець с.Кармелава Каунаського району, українець, громадянин України.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.01.2025 року відкрите загальне позовне провадження у справі з викликом сторін.
19.03.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позовних вимог.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2025 року закрите загальне позовне провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.05.2025 року клопотання представника позивача адвоката Дриги Л.В. про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи залишено без задоволення. Клопотання представника позивача адвоката Дриги Л.В. про призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи залишено без розгляду та повернуто позивачу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх повністю.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Давигори С.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 01.08.2012 року, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що був складений відповідний актовий запис № 17 від 10.01.2006 року. Її батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, відомості про батька ОСОБА_2 записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою ( ч. 1 ст. 135 СК України).
Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Відповідо до ч.ч.1-3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. 2. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту усиновлення ним дітей, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Так, до позовної заяви представником позивача додано висновок про біологічну спорідненість № HID24-798 FS1/FS2 складений 20.08.2024 року ТОВ «Генкод діагностик», з якого вбачається, що донор зразка маркованого « ОСОБА_1 » може бути біологічною тіткою донора зразка маркованого « ОСОБА_2 ». Вважаючи апріорну ймовірність авункулярної спорідненості рівної 50% ймовірність такої спорідненості в цьому випадку становить 72,32319887%.
Разом з цим, суд вважає вказаний доказ неналежним та не приймає його до уваги, оскільки у вказаному висновку зазначено, що згідно з міжнародними стандартами встановлення спорідненості за ДНК, результати цього аналізу слід вважати невизначеними. Зразки ДНК при аналізі яких були отримані вищезгадані данні, не були взяті відповідно до встановленої юридичної процедури для надання результатів ДНК аналізу до судових інстанції.
В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_7 матір позивача, яка повідомила, що ОСОБА_3 є біологічним батьком позивача. Вона почала проживати разом з ним з 2005 року, завагітніла від нього та народила дитину. Оскільки пологи були тяжкими, вони тривалий час перебували в лікарні. ОСОБА_3 постійно зловживав алкогольними напоями, і оскільки в нього не було документів, данні про батька були записані з її слів.
Разом з тим, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.
Разом з тим, висновок судової молекулярної експертизи в матеріалах справи відсутній.
Фотокартки, додані до позовної заяви також не можуть бути належними доказами, оскільки з фотокарток не можливо встановити факт батьківства певної особи.
Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 128, 138 СК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дрига Людмила Вікторівна до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про встановлення батьківства, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 05.06.2025 року.

Головуючий: Р. В. Демчик