Справа № 697/947/24
Провадження № 2/697/89/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Румини М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поділ майна, визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поділ майна, визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 15.12.1987 по 10.10.2006, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та розлучення.

27.11.2005 згідно договору купівлі-продажу, вони придбали домоволодіння по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу даного домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу 28.11.2005 за реєстровим номером № 1-2974, був оформлений на чоловіка ОСОБА_5 .

10.10.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_5 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть.

Оскільки вказане домоволодіння було придбано померлим ОСОБА_5 під час шлюбу з позивачем та за спільні кошти, воно є спільним майном подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті її колишнього чоловіка за заповітом.

27.12.2022 позивач звернулась до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини Є.В. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

27.12.2022 приватний нотаріус Стеблина Є.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 136/02-31/02-14, посилаючись на підпункт 3.3 пункту 3 глави 11 розділу ІІ Порядку, якщо на майно накладений арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відкладається до зняття арешту.

Всі виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 були завершені, а також з урахуванням того, що боржник помер і арешт з майна не знято, тому позивач звертається за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Про наявне обтяження на домоволодіння раніше їй відомо нічого не було, вона користувалась ним та земельною ділянкою безперешкодно.

Земельна ділянка площею 0,1595 га, яка розташована по АДРЕСА_1 належить позивачу, відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 14.02.2023 м. Обухів, Київської області, Україна, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П.

Оскільки позивач не має можливості отримати в нотаріуса свідоцтво на право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, а саме на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вимушена звертатися до суду.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2020 вбачається, що на все майно ОСОБА_5 накладено арешт згідно постанови відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, постанова серія АА 202808 від 04.11.2008.

На звернення позивача до органів ДВС щодо отримання відомостей про підстави та зняття заборони на майно повідомлено що матеріали виконавчого провадження знищено а тому немає можливості зняти заборону та роз`яснення порядок звернення до суду з відповідним позовом.

Позивач вважає, що на даний час перестали існувати підстави для заборони на відчуження належної позивачу частини нерухомого майна.

Позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 домоволодіння з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна визнати за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Зняти арешт з майна - домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів на її користь суму сплачених судових витрат.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали суду для усунення недоліків.

20.05.2024 представником позивача адвокатом Дяченко В.М. усунуто недоліки позовної заяви та надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, суду пояснила, що спірний будинок був придбаний нею та ОСОБА_5 у шлюбі у 2005 році, який розірваний у 2006 році. Під час перебування її колишнього чоловіка в Лук`янівському СІЗО в зв`язку з вчиненням ним злочину, вона здійснила перебудову будинку в АДРЕСА_1 . Вказаним будинком користувалась вона та їхні діти. ОСОБА_5 в цьому будинку не проживав, оскільки знаходився в Криму. Коли вона отримувала витяги щодо майна її чоловіка, то відображалося багато інформації та некоректних даних. Спору щодо користування будинком ніколи не виникало, тому не було потреби виділяти частки. Земельна ділянка під спірним будинком була оформлена на їхню дочку, яка потім подарувала її позивачу, її чоловіку відійшла інша земельна ділянка. Свого колишнього чоловіка вона, позивач, незважаючи на розлучення, доглядала до смерті. Коли ж звернулася до нотаріуса, останній відмовив у видачі свідоцтва, оскільки було накладено арешт на будинок. Про обтяження на будинок їй не було відомо. Зняття арешту зі спірного будинку є лише технічним питанням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, Пояснила, що нотаріус, не заперечуючи право позивача на отримання свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, відмовив у його видачі, оскільки на майно накладений арешт ЗАТ Київстар на суму близько 630 грн. ОСОБА_5 у 2007 році погодився на розділ всього майна між ним та позивачкою та надав довіреність позивачу щодо розпорядження всім його майном. Наразі перешкодою в оформленні прав на житловий будинок як позивачу так і відповідачу є наявний арешт на спадкове майно. Інші перешкоди в отриманні документів на спірне майно відсутні. Тому зняття арешту з майна ОСОБА_5 сприятиме реалізації прав як позивача так і відповідача.

Відповідач судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що спірний будинок її чоловік ОСОБА_5 придбав у 2005 році, коли був у шлюбі із позивачем. Проте в цей період у них тривав процес розлучення. У 2006 позивач та ОСОБА_5 розлучилися, а в 2007 поділили майно. У ОСОБА_5 після цього залишився лише будинок в с. Григорівка. у 2007 році її чоловік ОСОБА_5 був засуджений та отримав іспитовий строк, у зв`язку з чим 5 років їздив на реєстрацію до відділку поліції в місто Канів. Протягом всього цього часу він проживав в будинку по АДРЕСА_1 . Вона, відповідач, зробила капітальний ремонт за свої кошти та проживала і проживає в ньому. Натомість позивач протягом 20 років в будинок не з`являлася, участі в його ремонті не приймала, з`явилась біля будинку лише два рази. Відповідач пояснила, що вона проти зняття арешту. У неї немає часу здійснювати якісь дії щодо зняття арешту з будинку. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, пояснив що ОСОБА_5 до дня смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Спадщина після його смерті була відкрита 15.05.2020. 03.04.2023 до нотаріуса звернулась спадкоємець ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Позивач також звернулася із заявою про намір отримати спадщину. Крім того, позивач зверталося 30.03.2023 до суду у справі № 697/692/23 майже з аналогічним позовом та просила визнати право власності на спірний будинок та зняти з нього арешт. Тому вважає, що предмет позову той же, хоча підстави дещо відрізняються, також спір між іншими сторонами. Представник відповідача зазначає, що з 2006 позивач та ОСОБА_5 розірвали шлюб, із цього часу в них міг виникнути спір щодо поділу майна. Необхідно врахувати також, що відповідач уклала шлюб із ОСОБА_5 у 2016 році і з цього часу почала проживати у спірному будинку. Крім того, після смерті ОСОБА_5 також існує спір. Тому до позовних вимог необхідно застосувати наслідки спливу позовної давності. Представник відповідача також просить надати йому строк для подання доказів щодо витрат на правову допомогу.

Представник відповідача Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.1987 по 10.10.2006, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.12.1987 та копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.10.2006.

27.11.2005 ОСОБА_5 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2974 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ.

З копії спадкової справи № 26/2020 до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися дружина покійного ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом; донька покійного ОСОБА_6 , як спадкоємець за законом; колишня дружина ОСОБА_1 , із заявою про видачу свідоцтва про право на 1/2 частину спільного майна подружжя.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 37/02-31/02-14 від 03.04.2023 вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з п.п. 4.17 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2020 вбачається, що на все майно ОСОБА_5 накладено арешт, підстава: постанова серія АА 202808 від 04.11.2008, видавник: Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області.

Відповідно до копії листа Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Київ) від 18.04.2023 № 15418, згідно відомостей, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження № 7981449 щодо виконавчого листа № 2-3639 виданого 02.06.2008 Солом`янським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ЗАТ «Київстар ДЖ.ЕС.ЕМ боргу в сумі 681,25 грн. 16.12.2008 у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень складає 3 роки у зв`язку з чим вищезазначене виконавче провадження знищено.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України, разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Окрім того, однією з підстав набуття власності є спадкування прав на майно за законом та за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя та видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину є незнятий арешт з майна покійного ОСОБА_5 .

На підставі ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Водночас, заявляючи позов про поділ спільного майна подружжя після смерті чоловіка позивач стверджує, що вона безперешкодно користувалася спірним майном, а тому питання щодо поділу майна подружжя між нею та її чоловіком не виникало.

Водночас, судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , позивачу було відомо про укладення ОСОБА_5 шлюбу із ОСОБА_3 .

За змістом ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Момент початку перебігу позовної давності визначений у ст. 261 Цивільного кодексу України, згідно із якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.12.2020 у справі № 345/2962/14 наголосив, що вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Таким чином, у даному випадку, суд повинен встановити початок перебігу строку позовної давності, який відраховується не з моменту розірвання шлюбу а з моменту порушення права одного з співвласників спільного майна подружжя.

Як вбачається із довідки Григорівського старостинського округу № 5 Бобрицької сільської ради від 07.05.2020 № 89 ОСОБА_5 на день смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання. На день смерті даний будинок з надвірними спорудами належав ОСОБА_7 на праві власності. В домоволодінні проживав та вів спільне господарство разом із дружиною ОСОБА_3 , яка зареєстрована в даному домоволодінні.

Як вбачається із відмітки у паспорті ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 остання зареєстрована з 21.07.2016.

З огляду на наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач дізналалася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав на спільне сумісне майно подружжя з часу реєстрації та проживання відповідачки у будинку АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, ОСОБА_1 ні під час шлюбу ні після розірвання шлюбу із ОСОБА_5 з позовом про поділ спільного майна подружжя не зверталася.

Позивач стверджує, що вона весь час безперешкодно користувалася спірним будинком, а тому її права власності не порушувалися, і спору щодо поділу такого майна не виникало, проте будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів не надала, клопотання про поновлення строків позовної давності та даказів поважності причини пропуску позовної давності не подала.

За змістом ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність може бути застосована судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

При встановленні підстав застосування наслідків спливу строку позовної давності суд також керується висновками Верховного Суду, в т.ч. висловленому у постанові від 07.09.2023 у справі № 947/35719/21.

Про застосування наслідків пропуску позовної давності у судовому засіданні заявив представник відповідач.

При цьому суд пов`язує пропуск строку позовної давності не з часом розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а з часом, коли позивач по даній справі дізналась або беззаперечно повинна була дізнатись про порушення свого цивільного права, тобто з 2016 року, коли відповідач ОСОБА_3 стала проживати у спірному будинку, проте за захистом свого права вона звернулася лише за захистом після спливу строків позовної давності.

З огляду на викладене, позов в частині поділу спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя не підлягає задоволенню з підстав застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин.

Водночас відмова у позові з цих підстав не позбавляє позивача права отримати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у позасудовий спосіб, звернувшись із заявою до нотаріуса після усунення перешкод, які зазначені у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, сплив позовної давності не перешкоджає захисту порушених прав особи у позасудовий спосіб.

Щодо вимоги позивача про зняття арешту з житлового будинку по АДРЕСА_1 , заявленої до органу державної виконавчої служби та ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За правилами ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття арешту з майна є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від від 05.05.2020 у саправі № 554/8004/16, від 09 серпня 2021 року № 285/2558/19, від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21 відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач не дотрималася вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту вона не пред`явила до обов`язкового належного відповідача, яким має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач та її представник не заявили, в тому числі і клопотань про витребування необхідних їм доказів, у разі якщо були позбавлені можливості такі докази добути і подати суду самостійно.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Звернення з позовом про зняття арешту до ОСОБА_3 та відділу ДВС може порушити права інших осіб, в інтересах яких накладено арешт.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Тому підстав для задоволення позову в частині зняття арешту, який пред`явлений до неналежного відповідача, суд не вбачає.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав, зазначених судом.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні до закінчення судових дебатів заявив клопотання про надання часу для подання доказів понесення позивачем та відповідачем витрат на правничу допомогу, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відповідачу та його представнику сторін необхідно подати докази щодо розміру понесених сторонами судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поділ майна, визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та зняття арешту відмовити.

Встановити відповідачу та представнику відповідача строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У разі неподання таких доказів заява про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу залишиться без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.07.2025.

Головуючий Л . О . Колісник