Справа № 697/1959/24
Провадження № 2/697/132/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Деревенського І.І.,

за участю: секретаря судового засідання Задорожнього К.О.,

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом

ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом -

адвоката Крамара О.П.,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом -

адвоката Ткач В.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамар Олег Петрович до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Ткач Вікторія Олександрівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Стеблина Євгеній Вячеславович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна про визнання недійсною довіреності та договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамар Олег Петрович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10.11.2023 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10.11.2023, шляхом визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, площею 643 кв.м., кадастровий номер :01:009:0504, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- розподілити судові витрати та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір та витрати на професійну правову допомогу в сумі 78000 грн..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_3 , орган, що видав 7120, зареєстрований в АДРЕСА_3 , на підставі довіреності посвідченої 17.10.2023 та зареєстрованої в реєстрі за №1931, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. за реєстровим номером №23446.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 1. Договору позики, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 грошові кошти у позику в сумі 1373643,75 грн., що є еквівалентом 38125 доларів США та ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_4 таку ж суму коштів 38125 доларів США, що є еквівалентом 1373643, 75 грн. до 10.05.2025. Відповідно до п. 4. Договору позики, повернення коштів здійснюється щомісячно, до 10 числа в розмірі 2118 доларів США. З метою забезпечення виконання умов договору позики.

10.11.2023 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А. П. за реєстровим номером №3447. Вказаний договір було підписано від імені ОСОБА_2 та в її інтересах ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_3 , орган що видав 7120, зареєстрований в АДРЕСА_3 , на підставі довіреності посвідченої 17.10.2023 та зареєстрованої в реєстрі за №1931. Відповідно до п. 1.2. предметом іпотеки є: житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, кадастровий номер №:01:009:0504, розміром 643 кв.м. Відповідно до п. 6.1. договору іпотеки передбачено, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо впродовж 1 місяця з моменту настання строку платежу зобов`язання не буде виконано. Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки передбачено, Іпотекодержатель, має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством.

Позивач стверджує, що з моменту укладення договору позики позичальник ОСОБА_2 жодного разу не виконала умови договору позики, не здійснила жодного платежу.

У зв`язку із цим, 15.12.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. із відповідною заявою про порушення виконання умов договору позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, яка була направлена нотаріусом адресату ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 порушення не усунула, кошти сплачені не були. 16.01.2024 позивач знову звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. із відповідною заявою про порушення виконання умов договору позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, яка була направлена нотаріусом адресату Глушко Л.Н., однак ОСОБА_2 порушення не усунула, кошти сплачені не були.

На неодноразові звернення позивача в позасудовому порядку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу повернення коштів останні ніяк не реагували, кошти не повертали. 19.03.2024 ОСОБА_3 особисто прибув до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. та надав письмову заяву, про те що ОСОБА_2 відомо про порушення зобов`язань за договором позики та договором іпотеки, та заявив, що до 19.04.2024 всі порушення будуть усунено та сплачено суму позики. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П.,проте, ігноруючи вказану заяву, ОСОБА_2 кошти не сплатила. Загальний строк прострочення виконання умов договору позики складає 10 місяців.

З огляду на вказане, 09.07.2024 на замовлення позивача, ФОП ОСОБА_5 було проведено оцінку іпотечного майна, житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами, кадастровий номер №:01:009:0504, розміром 643 кв.м.

Оціночна (ринкова) вартість об`єкту склала 1488 738 грн..

20.08.2024 позивачем експресс листом 108 з описом документів, на адресу ОСОБА_2 , було направлено повідомлення про проведення оцінки, розрахунком суми заборгованості та чергове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначає, що станом на 19.08.2024 загальна сума вимог дорівнює 39012,95 доларів США та складається з: заборгованість за зобов`язаннями 38125 доларів США, майнового відшкодування та санкції 887,95 доларів США.

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) в інтересах якої діє адвокат Ткач Вікторія Олександрівна (далі адвокат Ткач В.О., представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом) подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , відповідач за зустрічним позовом), ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом), треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Стеблина Євгеній Вячеславович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна про визнання недійсною довіреності та договору позики, у якій просила:

-визнати недійсною Довіреність серії НСР № 051762 від 17.10.2023, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В;

-визнати недійсним Договір позики серії НСР №201801 від 10.11.2023, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П.;

-судовий збір стягнути на користь ОСОБА_2 ..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є власником будинку за адресою по АДРЕСА_1 на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про спадщину серії АВО №890216 від 19.02.2001.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що у жовтні 2023 року до неї звернувся онук ОСОБА_3 , про те, що йому надзвичайно необхідно мати документацію у вигляді довіреності на її будинок, мотивувавши якимись проблемами. Перебуваючи на той час із ОСОБА_3 в дуже тісних і довірительних родинних відносинах, оскільки є єдиним онуком, не припускаючи жодних неблагонадійних намірів, вона погодилась на прохання ОСОБА_3 і відвідала приватного нотаріуса Стеблину Є.В. 17.10.2023, де за організації документального та фактичного супроводу процесу нотаріального оформлення ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. було видано довіреність серії НСР №051762 від 17.10.2023. Зазначає, що враховуючи попередні домовленості та пояснення відповідача ОСОБА_3 , про умови та деталі необхідності видачі такої довіреності саме з мотивів наявних проблем, ОСОБА_2 , будучи літньою особою, юридично необізнаною в тонкощах трактування та правовій природі юридичних правочинів, була переконана саме в оформлені довіреності з умовами, попередньо окресленими ОСОБА_3 . Супровід оформлення та комунікація з нотаріусом провадилась виключно ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 будучи абсолютно переконаною в добросовісності рідної їй людини та не володіючи навіть мінімальними сумнівами в добрих намірах онука.

Позивач зазначає, що після видачі приватним нотаріусом довіреності серії НСР № 051762 від 17.10.2023 ОСОБА_3 отримав екземпляри довіреностей та залишив їх при собі.

Однак, вже станом на момент отримання ухвали Канівського міськрайонного суду з доданими матеріалами про відкриття провадження у справі №697/1959/24 від 18.11.2024, після зверненням за отриманням фахової правничої адвокатської допомоги, позивачкою отримано можливість ознайомитись із довіреністю серії НСР № 051762 від 17.10.2023 та фактичною невідповідністю викладених положень. ОСОБА_2 зазначає, що вищевказана довіреність взагалі не містила положень, про що домовлялись вона і відповідач ОСОБА_3 , проте містились абсолютно неприйнятні для позивачки положення наступного змісту: «представляти мої інтереси як власника належного мені на праві власності нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , з питань користування та розпорядження (продавати, обміняти, здати в оренду, заставити тощо) відповідно до вимог законодавства, за ціну та на умовах на власний розсуд представника».

ОСОБА_2 зазначає, що вона будучи пенсіонеркою, однособовою власницею вище означеного майна, маючи там власне зареєстроване місце проживання, не маючи іншого житла для проживання, не мала на меті і не могла допускати жодної можливості розглядати варіанти навіть теоретичної зміни правового статусу належного їй на праві власності єдиного житла.

На думку ОСОБА_2 , довіреність мала б конкретно зазначений вид та спосіб реалізації конкретно визначеної кожної правомочності.

Також зазначає, що з матеріалі справи їй стало відомо про наявність звернення заборгованості на предмет іпотеки, відповідно до укладеного відповідачем ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 договору позики серії НСР № 201801, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. грошових коштів у розмірі 1373643, 75 грн., що є еквівалентом 38125 доларів США, за офіційним валютним курсом НБУ на дату укладення договору.

ОСОБА_6 звертає увагу на те, що в договорі позики серії НСР №201801:

1) В описовій частині сторін преамбули договору, містяться наступні відомості щодо сторони Позичальника: « ОСОБА_3 , (далі-Позичальник) ….., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 …..на підставі довіреності, посвідченої 17 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. за реєстровим №1931….».

Позивачка зазначає, що жодних доручень на представництво з укладення договорів такого характеру від ОСОБА_2 на ім`я будь-якої особи не видавалось, намірів та доручень на отримання грошових коштів від ОСОБА_2 не передавалось, в тому числі навіть Довіреністю від 17.10.2023 посвідченої приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. за реєстровим №1931. Правова основа представлення її інтересів для вчинення правочину такого роду фактично відсутня.

2) В описовій частині сторін договору преамбули, містяться на ступні відомості: «Ми, громадяни України ОСОБА_1 , (далі - Позичкодавець),….. ОСОБА_3 , (далі - Позичальник), …..усвідомлюючи природу цього договору та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. ... і до якого вони звернулись з власної ініціативи...».

Позивач зауважує, що жодної згоди на укладення договору позики не надавала, жодних осіб вона не уповноважувала та не передавала доручень такої правової природи. Дана угода була вчинена проти її інтересів та інтересів її майна. Потреби в додаткових коштах у Позивачки не було ні в момент посвідчення вище означеного договору позики ні на сьогоднішній день. Будь які юридичні дій осіб за договором були самоправними та не мали нічого спільного з інтересами та намірами ОСОБА_2 .

3) У договорі Позики передбачено отримання коштів (п.1, п.2. Договору позики серія НСР № 201801).

На думку позивачки, фактично таких дій не відбулось, факт передачі грошей нотаріус не може підтвердити, а позивачка в свою чергу їх не отримувала взагалі, відповідно не існує будь-яких доказів отримання ОСОБА_2 будь-яких коштів. Жодних довіреностей на вчинення таких правочинів Позивачка не давала, правами на отримання будь-яких коштів на своє ім`я вона не наділяла жодних осіб.

Також, ОСОБА_2 зауважує, що нею не отримувалось будь-яких матеріалів та листів про існуючі зобов`язальні та боргові вимоги від будь-яких осіб.

ОСОБА_2 звертає увагу на наявність послідовних вчинених правочинів за безпосереднього представництва ОСОБА_3 всупереч інтересам ОСОБА_2 , без відповідного нормативного закріплення попередньо домовлених повноважень та правового вичерпного закріплення обсягу таких повноважень, навмисного введення ОСОБА_2 , як літньої особи, в оману щодо обставин, які мають істотне значення при посвідчені довіреності, саме підстав, умов та обсягу повноважень за довіреністю, користуючись перебуванням з останньою в довірливих відносинах як з власною бабусею, вчинення юридичних дій поза інтересами ОСОБА_2 у вигляді самоправного укладення договору позики та самоправного, одноособового отримання, виключно за власної ініціативи та на власний розсуд ОСОБА_3 , значного обсягу грошових коштів, що в сукупності свідчить про безпосередній умисел у вчинені таких дій виключно у власних особистих інтересах та на власну користь ОСОБА_3 , із застосуванням впливу обману на ОСОБА_2 .. Позивачка вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсною довіреності та договору позики правочину під впливом обману.

Викладення переліку можливих правомочностей, що доручаються ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , відповідно до Довіреності від 17.10.2023 (повноваження з питань користування та розпорядження), кардинально відрізняються від тих, що були попередньо озвучені ним та жодним чином не стосувалися позики грошей.

Також, укладання ОСОБА_3 . Договору позики нібито в інтересах ОСОБА_2 не має правової основи, оскільки будь-якого документа щодо передачі повноважень від ОСОБА_2 на ім`я третіх осіб нею не здійснювалось, оспорювана довіреність не містить жодних переданих прав, що давали б підставу на укладання такого типу договорів від імені ОСОБА_2 та жодних кошів ОСОБА_2 не отримувалось, а доказів такого отримання, відповідно, не існує.

Рух справи, процесуальні дії у справі та позиція учасників процесу.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.09.2024 справу передано для розгляду судді Деревенському І.І. (а.с.83).

На виконання вимог ст. 187ЦПК України, 06.09.2024 судом направлено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи- відповідача (а.с.84).

14.11.2024 до суду надійшла відповідь управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Канівської міської ради, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.90).

18.11.2024 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.91).

26.12.2024 через систему «Електронний суд» адвокатом Ткач В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 27.12.2024 (а.с.107-127).

10.02.2025 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області 10.02.2025 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Ткач Вікторія Олександрівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Стеблина Євгеній Вячеславович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна про визнання недійсною довіреності та договору позики, - прийняти до спільного розгляду з первісним позовом і об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамар Олег Петрович до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, присвоївши справі № 697/1959/24 (провадження №697/132/2025) (а.с.149-151).

25.02.2025 на адресу суду від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини Є.В. надійшли письмові пояснення (а.с.153-155).

04.03.2025 на адресу суду від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. надійшов лист про надання інформації (а.с.156).

26.03.2025 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті (а.с.174-175).

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав викладених у своїй позовній заяві, також зазначив, що він дійсно позичив ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1373643,75 грн., що на момент позики було еквівалентно 38125 доларів США, даний договір був нотаріально посвідчений та укладений без будь-якого примусу, а також з метою забезпечення виконання умов договору позики між ними був укладений договір Іпотеки. Щодо задоволення зустрічної позовної заяви заперечував в її задоволенні, оскільки довіреність була укладено нотаріально та містила всі не обхідні дані та реквізити, на підставі яких ОСОБА_7 уклав договір позики та Іпотеки. Окрім цього зазначив, що він з ОСОБА_3 були тривалий час друзями.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвокат Крамар О.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, щодо вимог зустрічного позову просив відмовити у його задоволенні, зазначив, що ОСОБА_2 добровільно надала ОСОБА_3 довіреність на вчинення дій щодо її майна, уповноважила його на правочини пов`язані з куплею-продажі, тощо, в тому числі й на укладення договору іпотеки. ОСОБА_2 усвідомлювала свої дії. Просив стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу на користь позивача за первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Ткач В.О..

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокат Ткач В.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що договір позики та іпотеки було укладено на підставі довіреності виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , однак укладаючи договір позики був укладений поза межами довіреності, для власних цілей Бованенка М.С. Зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі, оскільки ОСОБА_3 діяв лише в своїх інтересах.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмові пояснення, з яких вбачається, що подану ОСОБА_2 заяву про скасування довіреності і договору іпотеки він заперечує повністю оскільки вказані ОСОБА_2 обставини в заяві є неправдивими. Зазначає, що дійсно ОСОБА_2 надала йому довіреність розпоряджатись її майном, будинком та земельною ділянкою, на власний розсуд, згідно якої він має право продавати заставляти передавати в іпотеку про що вони говорили у нотаріуса. Стверджує, що до посвідчення даної довіреності він спілкувався зі своїми батьками та позивачкою за зустрічним позовом, пояснював їм що йому необхідні були кошти, оскільки він мав можливість отримати їх в позику, але кошти в позику йому надавали під іпотеку майна і ОСОБА_8 погодилась йому допомогти. Стверджує, що ОСОБА_8 особисто надала йому довіреність, що вони разом з нею були у нотаріуса, нотаріусу все розповідали для чого видається довіреність і що довіреність видається для отримання позики і передачу майна в іпотеку будинку і земельної ділянки теж вказували нотаріусу, про що також написано в довіреності. Однак на даний час ОСОБА_2 намагається зробити таким чином, щоб не повертати кошти і не віддавати майно. Крім того, зазначає, що їм нотаріус повідомив, що будинок і земельна ділянка не внесені до реєстру речових прав і їм необхідно внести майно до реєстру, бо неможливо буде передати його в іпотеку. Вже після видачі довіреності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ходили до реєстратора і вносили будинок і землю в реєстр щоб передати його в іпотеку. Також він підтверджує, що отримав повністю всі кошти від позивача за первісним позовом в повному обсязі але не зміг їх повернути як передбачено договором і відповідач за первісним позовом і його батьки теж не змогли повернути кошти. Зазначає, що про отримання коштів ОСОБА_2 знала, крім того, коли він отримав кошти то частину за її згоди він взяв собі, а частину коштів передав ОСОБА_2 .. Зазначає, що ОСОБА_1 законно намагається повернути собі свої кошти, однак ОСОБА_2 при цьому незаконно намагається зробити так щоб кошти не віддавати і не віддавати майно.Стверджує, про те, що коли приходили листи на пошту ОСОБА_2 від ОСОБА_1 і від нотаріуса то остання йому телефонувала і про це повідомляла, але отримувати всі ці листи відмовлялась щоб потім сказати що нічого не знала. Зазначає, що ОСОБА_2 також повинна повертати гроші так як теж їх отримала. Крім того, 28.04.2025 ОСОБА_3 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, свої пояснення підтримує, позовну заяву ОСОБА_1 підтримує, позовні вимоги ОСОБА_2 просить не задовільняти (а.с.182-183).

Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Стеблина Є.В. у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові пояснення з викладом своєї позиції, щодо заявлених вимог, у яких зазначає, що 17.10.2023 до нього, як нотаріуса, за його робочим місцем, звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_2 пояснила, що вона хоче видати своєму онуку довіреність з повноваженнями на розпорядження належним їй на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ним було вставлено особу довірителя ОСОБА_2 , з нею було уточнено, які саме повноваження вона бажає вказати в довіреності та спрямував їх до канцелярії для підготовки тексту документу. Після підготовки тексту довіреності, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , повернулися до нього в кабінет. Вони разом перевірили зміст довіреності, після чого повідомили його, що зміст довіреності їх влаштовує. Текст був перенесений на спеціальний бланк нотаріальних документів НСР №051762 та підписаний довірителем ОСОБА_2 , після чого нотаріус зареєстрував нотаріальну дію у Реєтрі реєстрації нотаріальних дій, поставив свій підпис та печатку, отримав плату за вчинення нотаріальної дії та видав документ довірителю. Зазначає, що в нотаріальній конторі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували півтори години і у них було достатньо часу прочитати довіреність та уточнити деталі наданих повноважень, що Глушко Л.Н. підтвердила нотаріусу. Зазначає, що він, як нотаріус, виконав всі необхідні дії при посвідченні довіреності. Повіреному ОСОБА_3 , довіреністю було роз`яснено статті 238 ЦК України, що повірений, діючи по довіреності, не може діяти в своїх інтересах, про що вказано в тексті довіреності. Стверджує, що ОСОБА_2 на момент видачі довіреності була дієздатною, сама висловлювала свою волю до вчинення цього правочину, її підпис на довіреності та в Реєстрі реєстрації нотаріальних дій чіткий, її поведінка ніяких сумнівів не викликала. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не вказала норми матеріального права Цивільного кодексу України на підставі яких вона просить, визнати довіреність (правочин) недійсною. Зазначає, що з його точки зору немає правових підстав визнавати довіреність недійсною, однак правочин (договір позики та договір іпотеки) укладені з перевищенням представником наданих повноважень, то відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України, ці правочини створюють, змінюють, припиняють цивільні права і обов`язки довірителя ОСОБА_2 лише у разі наступного схвалення нею укладених правочинів. ОСОБА_2 правочин позики та іпотеки не схвалила, а навпаки оскаржила до суду. Крім того, ОСОБА_3 порушив ч. 3 ст. 238 ЦК України (а.с.153-155).

Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. у судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду лист про розгляд справи без її участі (а.с.156).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , суду показав, що він та ОСОБА_3 досить давно товаришують, що до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням позичити грошові кошти, на що він погодився, але за умови юридичного оформлення даної позики, на що ОСОБА_3 погодився, а вже 10.11.2023 між ним та ОСОБА_2 в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , було укладено договір позики, даний договір був нотаріально посвідчений та укладений без будь-якого примусу, а також з метою забезпечення виконання умов договору позики між ними був укладений договір Іпотеки. Сума позики складала 38125 доларів США, що є еквівалентом 1373643,75 грн.. Однак ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 грошові кошти не повертали. Зазначає, що він звертався до ОСОБА_3 з вимогою про повернення коштів, однак кошти станом на день подачі позову йому повернуті не були.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , суду показала, що вона є матір`ю відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , зазначила, що про існування в ОСОБА_3 якихось проблем ні вона, ні інші члени сім`ї не знали. Не знали і про наявність договору позики. Підтвердила, що син ОСОБА_3 проживає в м. Києві та їй не відомо чим він займається. Вказала суду, що коли дізнались про борги сина, то намагались вирішити їх з батьком ОСОБА_1 , проте отримала відмову.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судовим розглядом встановлено, що 10.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої 17.10.2023 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. за реєстровим номером №1931, було укладено Договір позики серії НСР №013600. Даний договір був посвідчений 10.11.2023 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., за реєстровим №3446 (а.с.8-9).

Відповідно до п.1 Договору позики, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняв у власність від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1373643,75 коп., що є еквівалентом 38125 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, на дату укладення договору, та зобов`язується повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів, а саме 38125 доларів США, що є еквівалентом 1373643,75 грн. за офіційним валютним (обміном) курсом Національного банку України на дату повернення грошових коштів, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж один рік шість місяців з моменту укладення договору, тобто до 10.05.2025.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 договору, повернення коштів здійснюється щомісячно, без сплати процентів, до 10 числа в розмірі 2118 доларів США. Сума позики може бути повернута достроково виключно за згодою ОСОБА_1 .. Грошові кошти вважаються повернутими в момент повного розрахунку всієї суми позики наручно.

Відповідно до п. 7, 8, 9 договору, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором. У разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, останній зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У випадку невиконання позичальником зобов`язання за договором, договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса абр в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 Договору, у випадку повернення суми позики, позичальником готівкою, позикодавець зобов`язаний надати позичальнику підтвердження про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язань, позикодавець зобов`язується передати позичальнику примірник даного договору.

Відповідно до п. 13, 14 Договору, сторонам роз`яснено положення чинного законодавства щодо порядку укладення договір позики, підстав та наслідків визнання їх недійсними, зміст статей 203, 545, 625, 1046-1053 ЦК України, статей 59-65, 74 СК . Договір складено у трьох примірниках.

Зі змісту договору також вбачається, що сторони попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні договорів вимог закону, усвідомлюючи природу договору та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності уклали договір позики.

В забезпечення вимог, що випливають із Договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої 17.10.2023 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. за реєстровим номером №1931 10.11.2023 також було укладено Договір Іпотеки серії НСР №201802. Даний договір був посвідчений 10.11.2023 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., за реєстровим №3448 (а.с.10-17).

Згідно пункту 1.1 Договору іпотеки, Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору позики, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотек в порядку і на умовах, вихначених у Договорі, Предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, що піжтверджується докуметами зазначеними у п. 1.3 договору іпотеки.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка плоцею 0,0643 га., кадастровий номер №:01:009:0504, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на предмет іпотеки підтверджується: Свідоцтвом на право власності, виданого 19.02.2001 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., за реєстровим №1-320 та Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 19.02.2001 Київської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., за реєстровим №1-321; Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯК №708572, затвердженого 09.02.2010 Канівською міською радою, виданого 09.02.2010 міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Канів та Канівському районі та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №10 та Витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер: 353312546, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:103, номер запису про право власності: 52416493.

Відповідно до пункту 1.4 Договору іпотеки, вартість Предмету іпотеки визначена сторонами у сумі 1441200 грн. , що є еквівалентом 40000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, на дату укладення договору. При цьому сторони погодилися, що вартість предмету іпотеки є приблизною вартістю договору іпотеки на момент передачі його в іпотеку.

Відповідно до п. 1.5 Договору іпотеки, Предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні Іпотекодавця.

Відповідно до п. 3.1.3 Договору Іпотеки, звертнення стягненняна Предмет в порядку, передбаченому договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за договором позики або за договорм іпотеки, в тому числі: невиконання або неналежне виконання забов`язання за договором позики та в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше одного місяця.

Відповідно до Договору іпотеки одночасно з посвідченням цього Договору відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0504, що належить ОСОБА_2 , до припинення іпотечного договору.

Згідно звіту про оцінку житлового будинку АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 від 09.07.2024, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вбачається, що ринкова вартість будинку АДРЕСА_4 , складає 1488738 грн. (а.с.34-44).

Відповідно до звіту про оцінку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 643,кв.м, кадастровий номер 0:01:009:0504, що розташована за адресою: Черкаська область, м. Канів, власник ОСОБА_2 від 09.07.2024 здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки, площею 643 кв.м. складає 96450 грн. (а.с.47-69).

17.10.2023 ОСОБА_2 видала на ім`я, ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В., зареєстровану в реєстрі за №1931, якою вона уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси як власника належного ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , з питань користування та розпорядження (продавати, обміняти, здати в оренду, заставити тощо) відповідно до вимог законодавства, за ціну та на умовах на власний розсуд представника. Для цього надала ОСОБА_3 право: продавати, підписувати від її імені різного роду заяви та будь-які документи, бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, в усіх державних, громадських та інших органах, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності, галузевої належності, у Центрах надання адміністративних послуг, в органах державної реєстрації, у відповідному управлінні Держгеокадастру, землевпорядних організаціях, Державному земельному кадастрі, органах землеустрою, в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, бюро технічної інвентаризації, управлінні юстиції, комунальних підприємствах, житлово-експлуатаційних конторах, органах пожежного нагляду, нотаріату, а також у відносинах з фізичними особами та вчинення без винятку дії, які за діючим законодавством та згідно цієї довіреності має право вчиняти представник за довіреністю, укладати та підписувати від імені ОСОБА_2 відповідно договори, а в разі необхідності і попередні договори (щодо укладення таких договорів в майбутньому), також укладати та підписувати договори про внесення змін до таких договорів, а в разі необхідності розривати укладені договори: оформляти та подавати усі необхідні документи з метою укладення зазначених договорів; реєструвати право власності та інші майнові права у відповідних органах; визначати в усіх випадках суми, терміни, порядок оплати та інші умови договорів на власний розсуд, виходячи при цьому із розумної доцільності та інтересів ОСОБА_2 ;одержувати від уповноважених органів, організацій, підприємств та установ у зв`язку з реалізацією повноважень рішення, довідки, висновки (в тому числі довідку про відсутність заборони відчуження (арешту) нерухомості, податкової застави, тощо), звіти про експертну оцінку (звіт про визнання експертно-грошової оцінки квартири), витяги із звітів та технічної документації (в тому числі про нормативну грошову оцінку квартири) проекти відводу та іншу землевпорядну технічну документацію, дублікати документів (в разі їх втрати або зміни), витяги з реєстрів (у тому числі витяги з державних та/чи єдиних реєстрів інформаційних систем Мін`юсту України); будь-які інші необхідні документи; одержувати належні ОСОБА_2 грошові кошти (готівкою або в безготівковому порядку через банківську установу), сплачувати за ОСОБА_2 необхідні платежі (плату), податки: вести переговори з усіх питань, що стосуватимуться ОСОБА_2 при виконанні повноважень, як в усній так і в письмовій формі, а також здійснювати інші юридично значимі дії, передбачені законодавством, даною довіреністю та які на думку представника будуть доцільними для правильного і ефективного захисту її законних інтересів та прав при здійсненні наданих довіреністю повноважень.

Зі змісту довіреності вбачається, що вона видана з правом передовіри терміном на п`ять років та дійсна до 17.10.2028.

Довіреність підписана ОСОБА_2 , у присутності нотаріуса. Особу встановлено, дієздатність перевірено (а.с.45).

У зв`язку з невиконанням умов договору позики від 11.10.2023 первісний позивач ОСОБА_1 15.12.2023 та 16.01.2024 звертався до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. із заявами про порушення виконання умов договору позики та звернення на предмет іпотеки, які направлені нотаріусом на адресу ОСОБА_2 (а.с.78,80). Однак, дані порушення усунуті не були, кошти сплачені не були.

З копії нотаріально засвідченої заяви від 19.03.2024, за реєстровим номером №849, вбачається, що ОСОБА_3 надав письмову заяву, про те що ОСОБА_2 відомо про порушення зобов`язань за договором позики та договором іпотеки, та заявив, що до 19.04.2024 всі порушення будуть усунені та сплачено суму позики (а.с.82).

Суд зазначає, що у строки, що встановлені договором позики позичальник суму позики позивачу за первісним позовом не повернув.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).

За положеннями ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник порушив умови Договору позики та не повернув суму позики в повному обсязі у встановлений строк.

Положеннями ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказав: «Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18».

Оскільки у Договорі позики не зазначені проценти та не вказано, що він безпроцентний, а предметом договору позики є грошові кошти. Позивач має право та підстави нарахувати проценти за Договором позики за період його дії в межах строку, встановленого для повернення позики.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період прострочення повернення позики, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Позивача 3 % річних.

Розмір 3% річних за період з 10.11.2023 по 19.08.2024 складає 887,95 доларів США.

Загальний розмір заборгованості відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за договором позики від 10.11.2023 становить 1373643,75 грн., що є еквівалентом 38125 доларів США на момент укладення договору та 3% річних 887,95 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_2 за Договором позики від 10.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, посвідчений 10.11.2023 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., за реєстровим №3448.

Згідно з умовами Договору іпотеки, в іпотеку ОСОБА_1 передано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0643 га., кадастровий номер №:01:009:0504, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 , право власності на предмет іпотеки підтверджується: Свідоцтвом на право власності, виданого 19.02.2001 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., за реєстровим №1-320 та Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 19.02.2001 Київської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., за реєстровим №1-321; Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯК №708572, затвердженого 09.02.2010 Канівською міською радою, виданого 09.02.2010 міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Канів та Канівському районі та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №10 та Витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер: 353312546, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:103, номер запису про право власності:52416493.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом (ст.525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За приписами ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (за ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 7 цього Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлене наступне:

- у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки , якщо інше не передбачено законом;

- право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи, якщо іпотекодержатель та правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше;

- звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя;

- звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ст.35 Закону «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи невиконання зобов`язань за договором позики від 10.11.2023, виконання яких забезпечене Договором іпотеки від 10.11.2023, іпотека за яким є діючою, у суду є всі законні підстави для задоволення первісного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частини першої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи.

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Тобто цей документ свідчить, що його пред`явник - повірений - є представником особи, яка видала довіреність, довірителя і має право здійснювати від імені останнього визначені дії.

Згідно із статтею 245 Кодексу, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, форма довіреності може бути звичайною письмовою або письмовою нотаріальною. Нотаріально посвідчена довіреність вимагається на вчинення правочину, який потребує нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін.

Як випливає із самого терміна «довіреність», відносини між особою, яка її видала, і особою, якій вона видана, деякою мірою будуються на довірі. Тому, на відміну від більшості інших правочинів, правочин щодо видачі довіреності може бути в будь-який момент припинений незалежно від терміну його дії, а також від того, встиг повірений реалізувати передані йому повноваження чи ні.

Судом установлено, що довіреність від 17.10.2023, якою ОСОБА_2 уповноважила Бованенка М.С. представляти її інтереси відповідає нормам закону.

Відповідно до статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18 юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав.

Тому суд, не приймає позицію позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , що ОСОБА_3 не мав жодних правових підстав та повноважень підписувати Договір позики від імені ОСОБА_2 та отримувати від ОСОБА_1 грошові кошти, чим своїми діями вийшов за межі повноважень наданих довіреності.

Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Суд вважає встановлений факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 укладений договір позики.

Натомість, з наданої суду копії довіреності від 17.10.2023 вбачається, що вона посвідчені уповноваженою особою - нотаріусом, на якого відповідно до ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

При посвідченні підпису на довіреності від 17.10.2023, нотаріусом у відповідності до ст. 44, 45 ЗУ «Про нотаріат» встановлено особу ОСОБА_2 , перевірено її дієздатність, засвідчено справжність її підпису, який зроблено у присутності нотаріуса, про що міститься відмітка у довіреності.

Крім того, суд звертає увагу, що при зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 не зазначила, на підставі яких саме норм матеріального права вона просить визначи дрвіреність недійсною.

Суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, доходить висновку про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами підстав для визнання недійсними довіреності та договору позики.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц вказано, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

За правилами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог первісного позову в повному обсязі та у відмові вимог зустрічного позову.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 08.08.2024 адвокат Крамар О.П., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності №4422/10 та ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем за первісним позовом надано акт приймання-передачі виконаної роботи №01 від 05.09.2024 до Договору надання правової допомоги від 08.08.2024; квитанцію №05/09/2024 про отримання готівкових коштів від 05.09.2024.

Суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 30000 грн.. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності. Суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за первісним позовом за рахунок відповідача за первісним позовом.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача за первісним позовом задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом судовий збір за подання до суду позову у сумі 14887,38 грн..

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамар Олег Петрович до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити повністю.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 10.11.2023, посвідченим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П., зареєстрованим в реєстрі за № 3448, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10.11.2023, посвідченим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П., зареєстрованим в реєстрі за № 3446, шляхом визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, площею 643 кв.м., кадастровий номер :01:009:0504, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Ткач Вікторія Олександрівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Стеблина Євгеній Вячеславович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна про визнання недійсною довіреності та договору позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 14887,38 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім грн. 38 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 30000 (тридцяти тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа за зустрічним позовом: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Стеблина Євгеній Вячеславович, місцезнаходження: вул. Захисників України (Олега Кошового), 2/22-а, м. Канів, Черкаська область.

Третя особа за зустрічним позовом: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна, місцезнаходження: вул. Київська, 111А, оф.5, м. Обухів, Київська область.

Головуючий І . І . Деревенський