Справа № 296/4852/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" липня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Пилипюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кудіна А. В. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № _CARD, який за своєю правовою природою є змішаним договором, а саме: кредитний договір та договір про надання банківських послуг, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних послуг кредитування, видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток. На підставі вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 .

13 жовтня 2023 між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13/10/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищевказаним картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору № _CARD, який укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників № 2 до Договору факторингу ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_2 , відкритим в межах кредитного договору № , в розмірі 24 408,58 гривень, з яких: 13 660 гривень загальна сума боргу по тілу; 10 748,58 гривень загальна сума боргу по відсотках. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивач не здійснював нарахування відповідачу жодних штрафних санкцій.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором № _CARD у розмірі 24 408,58 гривень та судові витрати у розмірі 3028 гривень.

Ухвалою судді від 07 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

26 травня 2025 року відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, відповідач зазначає, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Зокрема, позивач не надав доказів на підтвердження видачі кредиту на суму 13 660 гривень. Матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості. Також відповідач повідомляє, що він 04 листопада 2022 року був мобілізований та наразі перебуває на військовій службі в ЗСУ. А тому, на нього як на військовослужбовця поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто до нього не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій, пені за невиконання кредитних зобов`язань. Крім того, в нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. На підставі наведеного відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд установив, що 16 липня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на таких умовах: розмір кредиту 6 283,00 гривень; цільове призначення кредиту - для придбання товару; дата остаточного повернення кредиту 16 липня 2022 року; комісія за управління кредитом 3 % від суми кредиту щомісячно.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних.

Згідно з розділом 3 кредитного договору відповідач, попередньо ознайомившись з публічним договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та усіх додатків до нього, оформив поточний (картковий) рахунок та отримав електронний платіжний засіб, номер карткового рахунку НОМЕР_3 .

Вказаним договором сторони домовилися про строк кредитування, порядок повернення коштів та нарахування відсотків за користування кредитною лінією. Відповідач погодив загальні умови кредитування, підписавши паспорт споживчого кредиту, що є Додатком № 1 до кредитного договору, в якому визначено орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту.

Крім цього, 16 липня 2020 року відповідач підписав Анкету-заяву на отримання кредиту/опитувальний лист, підписав Згоду - дозвіл на обробку персональних даних.

На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та їх використання позичальником суду надано копію рахунку-фактури ТзОВ «Комфі Трейд» № 5542204 від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 купив за кредитні кошти духову шафу, варильну поверхню та витяжку, всього на суму 12 567,00 гривень. Наведене також підтверджується фіскальним чеком ТзОВ «Комфі Трейд» від 16 липня 2020 року.

13 жовтня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13/10/23, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права вимоги, а ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ОТП Банк» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до наявного Витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 13/10/23 від 13 жовтня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 24 408,58 гривень, з яких 13 660 гривень загальна сума боргу по тілу кредиту; 10 748,58 гривень загальна сума боргу по відсотках.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 договір № _CARD, який за своєю правовою природою є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних послуг кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом ураховує, що належними доказами на підтвердження наявності заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15).

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає, що такий розрахунок не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки будь-яких доказів видачі кредиту, підтвердження отримання кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом позивача, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Наведене узгоджуються з висновками, висловленими в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18.

Також суд ураховує, що розрахунок заборгованості, який наявний в матеріалах справи, не містить відомостей про порядок утворення спірної заборгованості, тобто не відображає початок утворення заборгованості, розмір нараховуваних відсотків, періодів нарахування, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійснених розрахунків.

Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

Крім того, в справі відсутні докази того, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами. Виписки по кредитному рахунку позивач не надав.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Саме виписка є первинним документом у спірних правовідносинах, про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року.

З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором у розмірі, зазначеному в розрахунку.

Крім того, суд ураховує відсутність у матеріалах справи доказів набуття позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договором № _CARD, що укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Суд зазначає, що позивач додав до матеріалів справи лише першу та останню сторінку договору факторингу № 13/10/23 від 13 жовтня 2023 року, що не дозволяє суду належним чином дослідити всі умови цього договору, всі його істотні умови, зокрема, загальну вартість розміру портфеля заборгованості клієнта та ціну договору факторингу, тобто розмір грошових коштів які має сплатити фактор.

Також суд ураховує, що витяг з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13 жовтня 2023 року не підписано представником АТ «ОТП Банк» та не завірено печаткою банку. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником, що викликає обґрунтовані сумніви щодо відповідності цього витягу з реєстру боржників оригінальному документу Реєстру боржників.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд ураховує, що відповідно до позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 01 листопада 2023 року, справп № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1049, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код в );

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4

Дата складення повного рішення 04 липня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК