Провадження № 2-о/161/403/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань - Новак Л.В.

за участі заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці Людви О.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою адвоката Людви Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,- В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву обґрунтовує тим, що вона - ОСОБА_1 , на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із заявницею за вказаною адресою також проживає її син

ОСОБА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_3 .

Заявниця є власником 1/2 частки квартири, яка розташована у двоквартирному будинку з двома окремими входами.

Фактично заявниця проживає у кімнаті, яка позначена у технічному паспорті за №5 і користується кухнею, яка позначена під № 6 з окремим входом.

Заінтересована особа з дружиною ОСОБА_3 фактично проживають за даною адресою і користуються кімнатами, позначеними номерами 3 та 4, верандою І, кухнею 1 та санвузлом 2 з окремим входом.

Стверджує, що ОСОБА_2 грубо порушує її права, що проявляється у погрозах здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, безпричинних приставаннях, застосування психологічного насильства та неодноразових погрозах застосування фізичного насильства.

Неодноразово ОСОБА_2 погрожував заявниці тим, що завезе її до психіатричної лікарні чи виселить у інший спосіб, зачинив підвал, заборонив сусідам провідувати заявницю та спілкуватися із нею будь-яким іншим способом.

У зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис.

Однак, даними заходи заінтересована особа нехтує, продовжуючи далі вчиняти дії, які призводять до здійснення домашнього насильства.

Крім того, заявниця хворіє чисельними хворобами, а саме: наслідки перенесеного ішемічного інсульту, гіпертонія, атеросклероз та інші.

З огляду на вищевказане, просила винести обмежувальний припис на строк 6 місяців відносно ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника: - заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у приміщенні кімнати, яка позначена у технічному паспорті за №5 і кухні, яка позначена у технічному паспорті за номером 6 за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити.

Заінтересована особа в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви.

Заслухавши думку заявниці, її представника, заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до статті 350-5ЦПКУкраїни справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до статті 350-6ЦПКУкраїни розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власницею 3/4 частки квартири, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 429378666 від 30.05.2025 та №428168810 від 22.05.2025р (а.с.24).

Згідно технічного паспорту (планом поверху та експлікацією приміщень) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартира, розташована у двоквартирному будинку та має два окремі входи.

Син заявниці ОСОБА_2 проживає разом з нею.

Заявниця є людиною похилого віку та хворіє чисельними хворобами, а саме: наслідки перенесеного ішемічного інсульту, гіпертонія, атеросклероз та інші, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05.02.2025р.(а.с. 4).

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис, про що свідчить Відповідь Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 05.05.2025р. за №55402-2025.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявила, що бажає спілкуватися з своїм сином ОСОБА_2 , однак просить щоб він її не ображав і відремонтував іншу кухню та другий санвузол для власного користування.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_2 , з 17.11.2023 року разом з чоловіком та його матір`ю. Живуть добре, допомагають матері. Інколи можуть посваритися.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20) зазначено, що: «Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.».

Виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та його вплив на заявницю, суд, на підставі наданих доказів, при вирішенні питання щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, вважає такий захід як заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у приміщенні кімнати, яка позначена у технічному паспорті за №5 і кухні, яка позначена у технічному паспорті за номером 6 за адресою: АДРЕСА_1 , зміг би запобігти ризику продовження психологічного насильства. В задоволенні решти вимог слід відмовити.

Крім того, суд дійшов висновку про достатність визначення строку обмежувального припису тривалістю три місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та керуючись ст.ст. 247, 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Людви Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис на строк 3 місяці відносно ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника:

- заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у приміщенні кімнати, яка позначена у технічному паспорті за №5 і кухні, яка позначена у технічному паспорті за номером 6 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк