Суддя Шевченко С. В.
Провадження № 2/644/1056/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова в особі судді Шевченка С.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент реєстрації ХМР, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У позові ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки він з 2015 року у квартирі не проживає, участі в оплаті витрат по утриманню житла не приймає.

Позивачка подала до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд у її відсутність.

Відповідач до суду не прибув, відзив не подав, повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. ОСОБА_1 є власницею 2/3 часток, а ОСОБА_2 - 1/3 частки вказаної квартири.

Між сторонами виник спір щодо права користування житлом.

Вирішуючи вказаний спір по суті, суд зауважує на таке.

Статтею 41 Конституції України кожному гарантовано право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відтак у суду відсутні правові підстави для визнання власника спірної житлової нерухомості таким, що втратив право її користуванням з підстав, на які ОСОБА_1 посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання у позові на ст. 405 ЦК України та Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», як правові підстави позовних вимог, є неправильним і такі норми не підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 04.07.2025 року.

Суддя С.В. Шевченко