Провадження № 2-з/205/515/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

03.07.2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, дідусем та бабусею.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи вимоги заяви ОСОБА_1 зазначив, що позивачам відомо про те, що ОСОБА_5 має намір викрасти дитину, позбавивши її звичного соціального середовища та вивезти її до Франції, де на теперішній час проживає її мати та куди вона вже вивозила дитину, яка залишилась без належного батьківського піклування у зв`язку з потраплянням відповідача на стаціонарне лікування у місті Роан у психічну поліклініку. На його переконання, таке переміщення дитини негативно позначиться на фізичному та психологічному здоров`ї дитини, становитиме небезпеку для її життя та здоров`я, оскільки при черговому психіатричному приступі та неадекватній поведінці мати дитини може опинитися у лікувальному закладі, а дитина може опинитися сама у чужій для неї країні без батьківського догляду та піклування. Захистити своє право в обмеженні виїзду її малолітньої дитини за межі України, на час розгляду справи за позовом про визначення місця проживання дитини, у будь який інший спосіб окрім як за рішенням суду чинним законодавством не передбачено. При цьому вважає, що такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не порушуватиме права ані батьків, ані дитини. Тоді як можливе вивезення дитини за кордон може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів за позовом, за захистом яких вони звернулись до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Заява про забезпечення позову розглянута без виклику сторін.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом встановлення тимчасового обмеження виїзду малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №205/10227/25, однак така вимога є необґрунтованою, оскільки перш за все, право особи на пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, передбачено законодавством України. Окрім того, в Україні оголошено воєнний стан і чітко врегульовано законом право перетину кордону.

Обґрунтованість заяви про забезпечення позову доводиться заявником за загальними правилами доказування в цивільному процесі, яке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що заява вмотивована тим, що ОСОБА_5 має намір викрасти дитину та вивезти її до Франції і ці обставини можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за поданим позовом. Однак посилання заяви на ризики унеможливлення виконання рішення суду по суті є припущенням заявника щодо обставин, які за умови їх доведеності могли б розглядатися в якості підстав для забезпечення позову.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні вже остаточного рішення у цивільній справі, провадження якої ще не відкрите, суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, діда і баби.

Також суд зазначає, що беручи до уваги події, пов`язані з повномаштабними воєнними діями на всій території України, захід забезпечення позову, про вжиття якого просить позивач, являється явно неспівмірним позовним вимогам.

Крім того, в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі №288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі №263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за межі України дитині в супроводі матері, на даний час не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, справа №754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

У зв`язку з вищенаведеним, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-154, 157, 258, 260, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, дідусем та бабусею відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.В. Дорошенко

.