30.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/33/24
Провадження №2/205/1340/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Вольф В.М.,

розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 04.03.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банком» було укладено договір іпотеки № ПМ-SME107/078/2008, за яким було визначено як предмет іпотеки базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2454,8 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 та яка надавалася АТ «ОТП Банку» як предмет іпотеки в забезпечення кредитного договору № CM-SME/107/078/2008 від 04.03.2008 року. 15.06.2021 року після розгляду в Донецьком апеляційному суді справи № 241/309/21 за участю АТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та її участі, набуло чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 року по справі № 241/309/21. Вищевказаним рішенням за нею, ОСОБА_3 , як за спадкоємицею, було визнано право власності на 1/2 частку бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої по АДРЕСА_1 . 04.08.2008 р. ОСОБА_2 під час свого шлюбу з ОСОБА_4 за договором купівлі - продажу нерухомого майна № 1473 придбав базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2454,8 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 . Факт шлюбу на час придбання вказаної нерухомості підтверджується паспортом ОСОБА_2 , в якому на сторінці 10 відмічене, що 17.08.1974 р. ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 , яка після шлюбу взяла прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 була інвалідом 1-ї групи, тяжко хворіла неврологічним захворюванням, у неї були паралізовані ноги та частково руки, тому вона не могла самостійно займатися своїми справами, а відповідач, не маючи юридичного досвіду, не приділяв належної уваги оформленню всіх договорів згідно з законодавством. Також рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 року по справі № 241/309/21 було встановлено, що ОСОБА_4 не була присутня при укладенні договору купівлі продажу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », стан її здоров`я не дозволяв їй самостійно оформити право власності на належну їй 1/2 частку цієї нерухомості. Як вбачається з договору іпотеки № ПМ-SME107/078/2008 від 04.03.2008 року «Стороною -2» було зазначено ОСОБА_2 на підставі паспорта НОМЕР_1 від 23.07.1997 року з вказанням його адреси мешкання, запис про який зроблено на сторінці 11 паспорта. Таким чином, обидва підписанті договору іпотеки зі сторони АТ «ОТП Банк» не могли не бачити запис про дійсний шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , запис про який зроблено на сторінці 10 паспорта. Також з частини 10 договору іпотеки вбачається, що договір не було підписано дружиною ОСОБА_2 , та будь якої відмітки про надання нотаріально засвідченої згоди дружини на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації. Отже, під час свого життя ОСОБА_4 не знала про існування договору купівлі-продажу № 1473 про придбання ОСОБА_2 бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2454,8 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 , тому й не могла знати про укладення ОСОБА_2 договору іпотеки з АТ «ОТП Банк», внаслідок чого не могла захистити своє порушено право власності. Саме після набуття чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 року по справі № 241/309/21 вона набула право захисту порушеного прав власниці 1/2 частки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2454,8 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 , як предмета іпотеки за договором іпотеки № ПМ-SME107/078/2008 від 04.03.2008 року. Просить визнати недійсним договір іпотеки № ПМ-SME107/078/2008 від 04.03.2008 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05.01.2024 р. прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у даній справі та призначене підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.05.2024 р. у задоволенні клопотання представника Акціонерного Товариства "ОТП Банк" Пушка Сергія Володимировича про закриття провадження по цивільній справі, визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та зобов`язати ОСОБА_6 внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат АТ "ОТП Банк" на професійну правничу допомогу по цивільній справі № 205/33/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.12.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначив, що усі підстави позову, наведенні ОСОБА_1 , мають місто бути та він підтверджує їх. Йому невідомо з яких підстав працівники АТ «ОТП Банку» достовірно знаючи, що під час укладення договору іпотеки він був одружений, вирішили не брати нотаріально посвідченої згоди його дружини на укладення договору іпотеки.

Представник відповідача АТ «ОТП Банк», ОСОБА_7 , надав суду відзив, згідно якого зазначив, що 04.03.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СМ SME 107/078/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 600 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту - до 06.03.2023 р. Для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» того ж дня, 04.03.2008 р., був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №PМ-SME 107/078/2008 р. Згідно договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності. Крім того, з метою виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 04.03.2008 р. між ОСОБА_2 та банком було укладено договір поруки №SR-SME 107/078/2008. Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 фактично одразу після отримання кредитних коштів, а саме з липня 2008 року, виконувати перестала. У зв`язку з невиконанням позичальником та поручителем своїх зобов`язань, 07.09.2009 р. АТ «ОТП Банк» звернулось до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. В свою чергу, 20.05.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 в рамках розгляду справи №0541/4463/2012. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.06.2019 у справі №0541/4463/2012 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки; зустрічний позов об`єднано з первісним позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги у зустрічній позовній заяві про визнання недійсним договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. у справі №0541/4463/2012, ОСОБА_1 зазначала наступне: предметом договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. є нерухоме майно база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2454,8 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , і яке було придбане останнім під час шлюбу з ОСОБА_4 . Враховуючи те, що ОСОБА_4 , як співвласник відповідного нерухомого майна, своєї нотаріально посвідченої згоди на укладення такого договору іпотеки не давала, ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця всього майна померлої у 2014 році ОСОБА_4 , вважала, що база відпочинку «Волна» передана в іпотеку незаконно, і це порушує її права, а тому ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір іпотеки №РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між ОСОБА_2 та банком з моменту його укладення. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. у справі №0541/4463/2012 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., станом на 01.04.2016 р. у розмірі 674 248,46 доларів США та 64 308 882,82 грн. Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності, зустрічний позов задоволено. Визнано договір іпотеки №РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», предметом якого є база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею житлових приміщень 2 454,8 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначена сторонами в умовах вказаного договору в розмірі 1 000 611,49 доларів США, недійсним з моменту його укладення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.032008 р. змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. у розмірі 674 248,46 дол. США та 17 677 580,97 грн. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено. В решті рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 р. у справі №0541/4463/2012 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. та постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, про стягнення пені та в частині розподілу судових витрат скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19 019,57 доларів США за період з 04.06.2008 р. до 03.10.2008р. У задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовлено. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. та постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 595 474,51 доларів США залишено без змін. Постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки залишено без змін. Незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили і яким відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, позивач 03.01.2024 р. повторно звернулась до суду з аналогічним позовом, обґрунтовуючи його аналогічними підставами. Так, зокрема, ОСОБА_1 вважає, що договір іпотеки №PМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між банком та ОСОБА_2 має бути визнаний судом недійсним з тих підстав, що такий правочин укладено без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4 , яка є співвласником нерухомого майна, що передавалось в іпотеку банку за даним договором, а саме: бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2454,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . АТ «ОТП Банк» категорично не погоджується з позовом, заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, з 04.03.2008 р. (моменту укладення Договору іпотеки №PMSME 107/078/2008) і до 25.10.2014 р. (моменту смерті ОСОБА_4 ), тобто протягом 6 років перебування бази відпочинку «Волна» в іпотеці, ОСОБА_4 зазначений договір не оскаржувала, тобто не виявляла своїх заперечень чи незгоди щодо вчиненого її чоловіком ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» правочину договору іпотеки. Зазначене прямо свідчить про фактичну згоду та відсутність заперечень від ОСОБА_4 щодо обтяження нерухомого майна іпотекою і про відсутність порушених прав останньої. Право ОСОБА_4 на надання згоди на укладення договору, яким передано нерухоме майно (базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») в іпотеку, є особистим немайновим правом останньої, як одного з подружжя, є невід`ємним та тісно пов`язаним з нею, не стосується прав третіх осіб та не входить до складу спадщини. Більше того, беручи до уваги той факт, що смерть одного із подружжя є підставою припинення шлюбу, і, відповідно, будь-яких прав та обов`язків між чоловіком та дружиною, що існували до смерті одного з них, право на надання згоди на укладення оспорюваного договору іпотеки вже 25.10.2014 р. вичерпалося відносинами подружжя ( ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ). Таким чином, не надання згоди ОСОБА_4 на передачу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в іпотеку не порушувало та не порушує жодних прав ОСОБА_1 , оскільки суб`єктами зазначених відносин були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (чоловік та дружина), а тому підстави для звернення ОСОБА_1 з позовом до АТ «ОТП БАНК» взагалі відсутні. Разом з цим, звертає увагу суду, що пунктом 5.1. договору іпотеки № PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. передбачено, що «Іпотекодавець цим заявляє, гарантує і зобов`язується на користь Іпотекодержателя, що «…» с) укладення і виконання Іпотекодавцем цього договору не суперечить жодному положенню правочинів Іпотекадавця із третіми особами; е) відсутні права будь-якої третіх осіб щодоп іпотеки (будь-якої його частини); g) обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів третіх осіб…». Зазначене підтверджує відсутність порушених прав ОСОБА_4 щодо обтяженого іпотекою нерухомого майна, а також є підтвердженням самим же ОСОБА_2 того, що він є єдиним власником бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що у черговий раз виключає наявність порушених прав ОСОБА_1 . При цьому, просить суд врахувати, що іпотека, як акцесорне зобов`язання, спрямована на забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитного (основного) зобов`язання. За таких умов, у випадку звернення банком у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки, борг ОСОБА_1 зменшиться, що, у свою чергу, сприятиме швидшому погашенню боргу останньою, тобто в одній особі поєднується кредитор і боржник, а тому права ОСОБА_1 у даному випадку не порушено. Як зазначалося вище, ОСОБА_4 не скористалася за життя своїм правом на оскарження договору іпотеки та за життя пропустила позовну давність, що також свідчить про відсутність порушених прав ОСОБА_1 , оскільки таке право не може переходити у спадщину. Враховуючи вищезазначене, Договором іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. права ОСОБА_1 жодним чином не порушено, а тому відсутні підстави та відповідне право для звернення останньої до суду із позовом у цій справі.

Крім того, очевидним є те, що дії ОСОБА_1 зі звернення до суду із даним позовом, обізнаної про обтяження бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » іпотекою ще з 2008 року, суперечать її попередній поведінці, і є недобросовісними.

Також, зазначив, у разі якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у справі №205/33/24, просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності. Як на підставу поважності пропуску строку позовної давності позивач посилається на те, що саме після набуття чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 р. у справі №241/309/21 ОСОБА_1 набула право захисту порушеного права власності 1/2 частки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2454,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 як предмета іпотеки за договором іпотеки №РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. Крім того, як зазначає ОСОБА_1 , судом у справі №241/309/21 встановлено, що під час свого життя ОСОБА_4 не знала про існування договору купівлі продажу №1473 про придбання ОСОБА_2 бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2454,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тому й не могла знати про укладення ОСОБА_2 договору іпотеки з АТ «ОТП Банк», внаслідок чого не могла захистити своє порушене право. Проте, дані твердження позивача є безпідставними та маніпулятивними, та такими, що направлені на введення суду в оману щодо дійсних обставин справи.

Звертає увагу суду, що п. 3.1 кредитного договору № СМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , передбачено: «Сторони наступним прийшли до згоди, що в якості забезпечення всіх зобов`язань за цим договором позивальник керуючись положеннями чинного законодавства України, в тому числі, положеннями ст. 5 Закону України «Про іпотеку», передає чи зобов`язується забезпечити передачу майновим поручителем в іпотеку банку предмет іпотеки, який є чи стане власністю позичальника та/чи майнового поручителя в майбутньому відповідно до правовстановлюючого/их документу/ів щодо предмету іпотеки та забезпечити чинність договору іпотеки протягом всього строку дії цього договору». При цьому, згідно п. 5 «Інші терміни, що використовуються у цьому договорі» частини № 1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів» кредитного договору № СМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 нерухоме майно база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а. Факт згоди ОСОБА_1 зі всіма умовами кредитного договору, у тому числі із пунктом 3.1, підтверджується підписом її представника за довіреністю, а тому передбачає обізнаність першої про договір іпотеки, таким чином ОСОБА_1 було відомо про існування договору іпотеки. У свою чергу, ОСОБА_1 не довела факту, що ані вона, ані ОСОБА_4 не знали про «порушене право». Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судом рішення у справі №205/33/24.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив, з якому зазначила, що право ОСОБА_4 на надання згоди на укладення договору, яким передано нерухоме майно (базу відпочинку «Волна») в іпотеку, є особистим немайновим правом останньої, як одного з подружжя, є невід`ємним та тісно пов`язаним з нею, не стосується прав третіх осіб та не входить до складу спадщини. Саме тому, що розпорядження одного з подружжя без згоди іншого може привести до завдання шкоди майновим правам останнього, цивільним правом (ст. 65 СК України) встановлено, що «для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.» Вважає, що представник банку «навмисно і свідомо приховує від суду інформацію», що на першій сторінці договору іпотеки у частині «визначення термінів» службові особи банку «навмисно і свідомо» не вказали про «фактичні сімейні відношення» ОСОБА_2 після того, як визначили його «Стороною 2» за належним йому паспортом НОМЕР_1 від 23.07.1997 року з вказанням його адреси мешкання, запис про який зроблено на сторінці 11 паспорта та записом про дійсний шлюб на сторінці 10 паспорта. По за увагою представника залишився факт, що у 2019 році ОСОБА_1 приймала участь у справі як боржник за кредитним договором та заінтересована особа щодо оскарження договору іпотеки № РМ-SME107/078/2008 від 04.03.2008 року, саме тому апеляційна та касаційна інстанція під час розгляду справи №0541/4463/2012 не погодилась з поновленням їй строку позовної давності для оскарження договору іпотеки, вказавши, що вона була обізнана про існування договору іпотеки з 2008 року, тому в задоволенні її зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки й було відмовлено. Але у 2021 році змінився її статус щодо договору іпотеки. Її визнали власником предмета іпотеки бази відпочинку «Волна». Вказаний договір прямо порушує її права як власника предмета іпотеки, тому відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Її мати не знала про існування договору іпотеки, не знала про порушення її майнових прав тому не мала можливості захисту своїх майнових прав, як співвласниці предмету іпотеки. Як тільки вона набула права співвласника предмета іпотеки почався перебіг позовної давності щодо оскарження та визнання недійсним договору іпотеки, який порушував майнові права її матері та з 15.06.2021 року її права, тобто для оскарження договору іпотеки нею, як співвласницею предмета іпотеки, позовна давність спливає у червні 2024 року. Вважає, що представник ОТП банк путає обізнаність про існування договору іпотеки з її правом його оскарження, як особою, чиї права порушені вказаним договором.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.03.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СМ SME 107/078/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 600 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту - до 06.03.2023 р.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» 04.03.2008 р. був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №PМ-SME 107/078/2008 р.

Згідно договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

З метою виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 04.03.2008 р. між ОСОБА_2 та банком було укладено договір поруки №SR-SME 107/078/2008.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Спадкоємицею за законом майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1 .

Згідно рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. у справі №0541/4463/2012 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., станом на 01.04.2016 р. у розмірі 674 248,46 доларів США та 64 308 882,82 грн. Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності, зустрічний позов задоволено. Визнано договір іпотеки №РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», предметом якого є база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею житлових приміщень 2 454,8 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначена сторонами в умовах вказаного договору в розмірі 1 000 611,49 доларів США, недійсним з моменту його укладення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно постанови Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.032008 р. змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CM-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року станом на 01 квітня 2016 року у розмірі 674 248 (шістсот сімдесят чотири тисячі двісті сорок вісім) доларів 46 центів США та 17 677 580 (сімнадцять мільйонів шістсот сімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 97 копійок. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки № РМ-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», предметом якого є база відпочинку «Волна», загальною площею житлових приміщень 2 454,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП-Банк» в сумі 2 780 грн. змінити. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП-Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 21685166, юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43) понесені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 3 046 (три тисячі сорок шість) гривень 72 копійки. В решті рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року залишено без змін.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 р. у справі №0541/4463/2012 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. та постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, про стягнення пені та в частині розподілу судових витрат скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19 019,57 доларів США за період з 04.06.2008 р. до 03.10.2008р. У задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовлено. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. та постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 595 474,51 доларів США залишено без змін. Постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки залишено без змін. Стягнуто з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 4 054,23 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

03.01.2024 р. ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з аналогічним позовом, обґрунтовуючи його аналогічними підставами, ОСОБА_1 вважає, що договір іпотеки №PМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між банком та ОСОБА_2 має бути визнаний судом недійсним з тих підстав, що такий правочин укладено без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4 , яка є співвласником нерухомого майна, що передавалось в іпотеку банку за даним договором, а саме: бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2454,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки у спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи АТ «ОТП БАНК» у відзиві на позов ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на судовий захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Встановивши, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року укладений з порушенням вимог закону та є недійсним, оскільки ОСОБА_2 уклав його з Банком без згоди своєї дружини ОСОБА_8 , суд приходить до висновку про застосування до вказаних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності, у зв`язку з тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення договору іпотеки, тому, звертаючись у січні 2024 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду.

При цьому суд враховує і те, що у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність. Проте співласник бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_8 за життя з моменту укладення договору іпотеки 4 березня 2008 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто протягом 6 років перебування бази відпочинку «Волна» в іпотеці, будучи достовірно обізнаною про наявність такого обтяження, зазначений договір не оскаржувала та таким чином не виявляла своїх заперечень чи незгоди щодо вчиненого ОСОБА_2 та Банком правочину - договору іпотеки.

Позивач, яка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_8 , про наявність обтяження бази відпочинку «Волна» іпотекою була обізнана з 2008 року, що вбачається з тексту укладеного кредитного договору та копій судових рішень, де ОСОБА_1 була учасником справ.

Доводи ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку для звернення до суду із цим позовом є безпідставними, з огляду також і на те, що її мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто протягом майже 5 років вона не цікавилася своїм спадковим майном. Крім того, саме позивач повинна довести поважність причин пропуску строку позовної давності та факт своєї необізнаності щодо укладення спірного договору іпотеки. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Крім того, суд звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі № 0541/4463/2012 , ОСОБА_1 вже було відмовлено у задоволені касаційної скарги на постанову Донецького апеляцяційного суду від 22 жовтня 2019 року , якою у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства " ОТП Банк" про визнання недійсним договору іпотеки з такиз-же підстав.

Звертаючись до суду з аналогічними позовними вимогами, позивачка не навела нових поважних причин пропуску сроку позовної давності та не надала суду нових доказів по справі, які б свідчили про нові обставини, які не були предметом дослідження судів різних інстанцій раніше.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, то судові витрати слід віднести на позивача.

Щодо клопотання відповідача про розподіл витрат професійну правничу допомогу, останній зазначив, що у зв`язку із розглядом справи №205/33/24 у суді першої інстанції АТ «ОТП Банк» планує понести витрати на професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського об`єднання «ЕВЕРЛІҐАЛ» на підставі договору про надання правничої допомоги у розмірі, що становить грошову суму в національній валюті України (гривні), еквівалентну 4000 доларів США, у тому числі ПДВ суму, еквівалентну 800 доларів США, що разом становить 4800 доларів США. Відповідна сума в національній валюті України (гривні) визначатиметься із застосуванням комерційного курсу продажу готівкового долара США за гривню в касах банку на дату виставлення відповідного рахунку об`єднанням. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат АТ «ОТП БАНК» у порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України буде подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, та здійснених ними витрат, необхідних для надання правничої допомоги у даній справі. Наразі, АТ «ОТП БАНК» позбавлений можливості надати суду всі докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції, зокрема, належним чином засвідчені копії квитанції про оплату коштів за послуги, надані адвокатами АО «ЕВЕРЛІҐАЛ»; акта приймання-передачі наданих юридичних послуг/правничої допомоги. Неможливість подання всіх доказів разом з цим відзивом у даній справі обумовлена, зокрема, тим, що акт приймання-передачі наданих юридичних послуг, яким буде підтверджено розмір понесених банком судових витрат на професійну правничу допомогу, а також перелік наданих послуг, буде складено та підписано між АТ «ОТП Банк» та АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» лише після вирішення справи №205/33/24 у суді першої інстанції.

Ураховуючи наведені вище обставини та положення процесуального законодавства, АТ «ОТП Банк», керуючись ч. 8 ст. 141 ЦПК України, звернеться до Новокодацького районного суду міста Дніпра із заявою про вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надану банку в справі №205/33/24 в суді першої інстанції, після ухвалення Новокодацьким районним судом міста Дніпра відповідного рішення у цій справі. Водночас, відповідач вважає за необхідне окремо зауважити, що відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3

Акціонерне товариство «ОТП Банк», , адреса: вул. Жилянська 43, м. Київ, 01033