КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/504/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Київ

Справа № 752/10992/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У червні 2023 року позивач ТОВ «Новобудова» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 був переданий на баланс позивача для обслуговування та експлуатації відповідно до рішення правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» №124 від 16.06.2024 року та авізо №216 від 01.11.2004 року.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири №83 у цьому будинку на підставі свідоцтва про право власності від 28 березня 2002 року.

Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 03 грудня 2019 року позивача визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладено відповідний договір.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.05.2023 року в розмірі 60 481,60 грн, з яких: основний борг за період з 01.05.2018 року по 01.05.2023 року - 52 775,79 грн; 3% річних від простроченої суми за період з 01.05.2018 року по 01.02.2022 року - 2077, 69 грн; втрати від інфляції за період з 01.05.2018 року по 01.02.2022 року - 5628,12 грн; а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 32 219,99 грн., 1534,63 грн. 3% річних від простроченої суми, 4736,70 грн. - інфляційної складової та 2684 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та прийняти в цій частині постанову про відмову в позові, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено, що на підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №124 від 16.06.2004 року та авізо №216 від 01.11.2004 року будинок передано ТОВ «Новобудова» на баланс, експлуатацію та обслуговування у контексті спірних відносин, оскільки на момент ухвалення цих документів Закон України «Про житлово-комунальні послуги» ще не діяв, а тому позивач не міг бути визначений виконавцем послуг.

Суд помилково вважав, що спірні відносини у період з 01.05.2018 по 01.01.2020 року регулювалися розпорядженнями КМДА, як виконавчого органу Київради, оскільки судовими рішенням у справах № 2а-118/11, 2а-1888/10 встановлено, що Київрада не створювала власного виконавчого органу, а тому КМДА не мала повноважень встановлювати тарифи для виконавців послуг. Суд не врахував, що тарифи можуть встановлюватися лише органом місцевого самоврядування і лише щодо належно визначених виконавців, обраних на конкурсних засадах.

Суд не надав правової оцінки щодо того, що позивач не обирався і не призначався управителем будинку, не має відповідних ліцензій, сертифікатів та не пройшов професійну атестацію, як того вимагає ч. 5 ст. 18 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що 03.12.2019 були проведені збори саме співвласників багатоквартирного будинку, оскільки правовстановлюючі документи ініціаторів зборів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які б підтверджували, що вони є співвласниками, матеріали справи не містять.

Судом проігноровані ознаки фальсифікації протоколу «зборів», на які вказував відповідач в заперечення на відзив, а саме: голосування ОСОБА_6 від неіснуючої квартири № 94.1 , що штучно збільшило кількість голосуючих та загальну площу; відсутність відомостей про представника ТОВ «Канц-Сервіс» (кв. 291) та його повноважень; голосування неправомочною особою від імені Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (безномерне приміщення); голосування орендарів замість співвласників.

Суд необґрунтовано відмовив у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon» за участі відповідача та допиту його як свідка. Також відмовлено у виклику свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мали підтвердити свою необізнаність про нібито проведені «збори» співвласників.

Зазначає, що протокол від 18.12.2019 року, яким позивача визначено управителем багатоквартирного будинку, не має правового значення, оскільки позивач не довів самого факту проведення «зборів» співвласниками, то його позовна вимога є необґрунтованою. Натомість, суд першої інстанції необґрунтовано поклав обов`язок спростування цього припущення на відповідача, який дізнався про «збори» лише у червні 2023 року з матеріалів позовної заяви, перебуваючи за кордоном з листопада 2021 року.

Вказує, що судом не було повернуто без розгляду додатки до відповіді на відзив під № 2-14, які були подані з порушенням порядку та строків їх подання, і підлягали поверненню із залишенням їх без розгляду, чим грубо порушив засади рівності та змагальності сторін, також використав ці «докази» серед мотивів свого рішення про нібито доведення факту надання послуг.

Також вказує, що наданий позивачем «розрахунок заборгованості» не є належним та допустимим доказом її наявності, оскільки не відображає позитивне сальдо з боку відповідача, при тому, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 752/14341/15-ц та постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2019 було зобов`язано позивача зробити перерахунок вартості наданих послуг. Проте позивачем рішення суду не виконано.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року - без змін, оскільки вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними.

Вказує, що в межах доводів та вимог своєї апеляційної скарги представник відповідача безпідставно посилається на положення Закону України від 24.06.2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», яким регулюється надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки судом першої інстанції з огляду на застосування строків позовної давності відмовлено ТОВ «Новобудова» у задоволені позову в частині стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Крім того, рішенням зборів співвласників будинку від 03.12.2019 (протокол від 18.12.2019), ТОВ «Новобудова» було визначено управителем, затверджено умови договору та уповноважено на укладання договорів з підрядними організаціями. Це рішення є чинним, публічним і не оспорене в судовому порядку. ТОВ «Новобудова» має в штаті працівників з кваліфікаційними сертифікатами «менеджер (управитель) житлового будинку (групи будинків)», що спростовує твердження відповідача про відсутність ліцензій чи сертифікатів.

Вказує, що 31.01.2020 між ТОВ «Новобудова» та уповноваженими співвласниками було підписано договір №8 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який відповідає Типовому договору. Цей договір є обов`язковим для всіх співвласників, незалежно від їхнього підпису. Ціна послуги з управління та вивезення ТПВ розрахована відповідно до умов договору №8 та чинного законодавства, включаючи норми надання послуг та кількість зареєстрованих осіб у квартирі відповідача. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань з оплати.

Вказує, що відповідач не надсилав жодних претензій щодо якості або ненадання послуг протягом спірного періоду згідно зі ст. 18 Закону №1875-IV та ст. ст. 27-28 Закону №2189-VIII, що виключає підстави для зменшення або звільнення від оплати. Розрахунок заборгованості є зведенням даних, а не первинним обліковим документом, тому посилання відповідача на ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є безпідставними.

Звертає увагу суду на те, що посилання відповідача на рішення Голосіївського районного суду від 30.05.2016 та постанову Київського апеляційного суду від 09.12.2019 є нерелевантними, оскільки стосуються інших періодів нарахувань (01.12.2006-31.05.2011 та 01.11.2013 - 30.06.2014) і не впливають на предмет даного спору.

Зазначає, що суд першої інстанції розглядав справу в межах заявлених позовних вимог та підстав. Клопотання відповідача про виклик свідків не містить посилань на конкретні обставини, які б могли спростувати позовні вимоги, тому в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт надання житлово-комунальних послуг за спірною адресою та наявність зобов`язань по сплаті вартості цих послуг у ОСОБА_1 перед позивачем. Також матеріали справи не містять доказів надходження до ТОВ «Новобудова» від відповідача будь-яких претензій щодо наданих послуг за заявлений спірний період, відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідача до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач оспорював будь-які рішення уповноважених співвласників багатоквартирного будинку та укладені ним договори.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін.

Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 року та авізо № 216 від 01.11.2004 року багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий ТОВ «Новобудова» на баланс, експлуатацію та обслуговування (т. 1 а.с. 9-11).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 22.03.2002 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (т. 1 а.с. 12).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що за період з 01.05.2018 року по 01.05.2023 року заборгованість відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг становить 52 775 грн. 79 коп.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 27).

Також судом встановлено, що у період з 01.05.2018 по 01.07.2018 рр. тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаному будинку становив 5,33 грн/кв.м. відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1207 від 05.10.2017; у період з 01.07.2018 по 01.02.2020 рр. - у розмірі 7,00 грн/кв.м. згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 937 від 01.06.2018.

Площа належної позивачу квартири АДРЕСА_4 складає 107 кв.м., відтак нарахування по квартирі позивача у відповідні періоди становило: у період з 01.05.2018 по 01.07.2018 рр. - 574,57 грн в місяць; у період з з 01.07.2018 по 01.02.2020 рр. - 754,60 грн в місяць.

З 01.08.2018 послуга з вивезення побутових відходів стала окремою комунальною послугою, її вартість зменшилась на 40,96 грн.

Відповідно до витягу з протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 03.12.2019 року, оформленого протоколом 18.12.2019 року, ТОВ «Новобудова» визначено управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13).

Вказане рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 03.12.2019 року, оформлене протоколом 18.12.2019 року, не скасоване, є чинним.

31.01.2020 року між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 укладено договір № 8 по надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який є обов`язковим для виконання усіма співвласниками в силу закону (т. 1 а.с. 16-18).

Відповідно до умов зазначеного договору та кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території ціна послуги з управління (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) становить: 7,77 грн на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку у розмірі 6,69 грн; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць.

Виходячи з площі належної позивачу квартири, загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком становила у період з 01.02.2020 по 01.01.2022 рр. 837,60 грн. в місяць.

З 01.01.2022 підвищено ціну послуги з управління багатоквартирним будинком, яка з 01.01.2022 становить 8,99 грн на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку у розмірі 7,66 грн; винагороду управителю в розмірі 1,33 грн на місяць.

Виходячи з площі належної позивачу квартири загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком становила у період з 01.01.2022 по 01.05.2023 рр. 969 грн. 12 коп. в місяць.

Крім того, ТОВ «Новобудова» продовжило надавати комунальну послугу з вивезення твердих побутових відходів на підставі укладеного з ТОВ «Селтік ТБО» договору № 10-05/01-18 про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.07.2018, та договору № 0109-16/10 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.09.2016.

Згідно з п.1 додатку до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.04.2018 року №551 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2018-2022 роки», та Київської міської військової адміністрації від 31.01.2023 року №59 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2023-2027 роки» для об`єкта утворення «Житлові будинки багатоквартирні упорядковані» розрахунковою одиницею є людина (мешканець).

Вартість послуг з вивезення твердих побутових відходів для ТОВ «Новобудова» становить: в період з 01.07.2020р. по 01.05.2023р. - 116 грн. 30 коп. за 1 куб.м. в місяць.

Виходячи з норм надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Києві, затверджених розпорядженням КМДА від 04.04.2018р. №551, вартість вказаної послуги на 1 особу в місяць у будинку становить: в період з 01.07.2020р. по 01.05.2023р. - 18 грн. 17 коп.

Згідно з наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації інформацією з реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: АДРЕСА_5 в період з 01.05.2018р. по 01.04.2023р. зареєстровано 4 (чотири особи).

Отже, нарахування за послугу з вивезення ТПВ по належній позивачу квартирі здійснюється на 4 особи.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» , співвласники зобов`язані : 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Відповідно до ч. 28 ст. 10 вказаного Закону, рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які після прийняття таких рішень набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів щодо неналежного надання послуг позивачем, а також відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Встановивши, що відповідачем ОСОБА_1 у період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2023 року не було сплачено за житлові послуги з управління багатоквартирним будинком та комунальні послуги з вивезення побутових відходів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено факт надання житлово-комунальних послуг за спірною адресою та наявність зобов`язань по сплаті вартості цих послуг у ОСОБА_1 перед позивачем.

Відхиляючи заперечення позивача проти позовних вимог, суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали справи не містять доказів надходження до ТОВ «Новобудова» від відповідача будь-яких претензій щодо наданих послуг за заявлений спірний період. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач оспорював будь-які рішення уповноважених співвласників багатоквартирного будинку та укладені ним договори.

Враховуючи, що відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати за житлові та комунальні послуги всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», не здійснює платежі за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на подану відповідачем заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, враховуючи, що спірний період нарахування заборгованості з 01 травня 2018 року по 01 травня 2023 року, а з даним позовом позивач звернувся 05 червня 2023 року, відтак, вимоги за період з травня 2018 року по червень 2020 року заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року.

Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX.

Вказаний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався та він був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена на строк з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року.

В постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності у спірних правовідносинах, оскільки до суду з даними позовними вимогами він звернувся 05 червня 2023 року, а станом на 02 квітня 2020 року трирічний строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період травень 2018 року - березень 2020 року не сплив, а щодо періоду платежів за квітень-червень 2020 року , то перебіг такого строку станом на 02 квітня 2020 року не розпочався.

З викладеного вбачається, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права щодо перебігу позовної давності.

Разом з тим, враховуючи , що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене, з урахуванням принципу заборони повороту до гіршого, згідно з яким особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції, в результаті своєї ж скарги, колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Новобудова» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2020 року суд апеляційної інстанції не переглядає.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, КМДА не мала повноважень встановлювати тарифи для виконавців послуг, тому застосування встановлених КМДА тарифів у період з 01.05.2018 по 01.01.2020 року відповідач вважає безпідставним, колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ТОВ «Новобудова» про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2020 року відмовлено, а відповідачем оскаржується рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не був обраний і не був призначений управителем; що в матеріалах справи відсутні докази того, що 03 грудня 2019 року були проведені збори співвласників багатоквартирного будинку; суд не звернув увагу на фальсифікацію протоколу зборів та безпідставно відмовив у допиті свідків, які би повідомили суду про їх необізнаність про збори співвласників, та що протокол від 18 грудня 2018 року не має самостійного правового значення - висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 року та авізо № 216 від 01.11.2004 року багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий ТОВ «Новобудова» на баланс, експлуатацію та обслуговування (т. 1 а.с. 9-11).

Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 752/14341/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», третя особа без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Київенерго» про зобов`язання вчинити дії було встановлено, що експлуатацію та обслуговування будинку АДРЕСА_1 здійснює ТОВ «Новобудова».

Рішенням співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , оформленим протоколом від 18 грудня 2019 року, визначено ТОВ «Новобудова» управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та уповноважено його подати на зберігання протокол зборів до органу місцевого самоврядування.

Цим же рішенням затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, а також обрано уповноважених осіб співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору на управління багатоквартирним будинком в особі ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Також вказаним рішенням уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах, погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги ( а.с. 13- 14, т. 1)

31 січня 2020 року між ТОВ «Новобудова» в особі генерального директора Гончаренка А.І. , з однієї сторони, та співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з іншої сторони, укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Зазначена послуга полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

Відповідно до п. 3 вказаного договору послуга з управління включає : утримання спільного майна багатоквартирного будинку , зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 10 договору визначено, що ціна послуги з управління становить 7 грн. 77 коп. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху, для яких вартість цієї послуги становить 6 грн. 73 коп. на місяць за 1 кв.м. загальної площі приміщення.

Відповідно до п. 12 договору, управитель щороку не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії цього договору звітує перед співвласниками про виконання кошторису витрат відповідно до п. 15 цього договору та подає співвласникам на погодження новий кошторис витрат.

Новий кошторис витрат погоджується співвласниками шляхом прийняття відповідного рішення у порядку, встановленому законом, з подальшим внесенням змін до цього договору. У випадку, якщо новий кошторис витрат співвласниками не погоджено, продовжує діяти раніше погоджений кошторис витрат, якщо інше не передбачено договором.

Частинами 1, 2, 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

Згідно з висновком Верховного Суду у складі у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 , презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним)

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Отже, оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що будь-яка із сторін договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31 січня 2020 року, або інша заінтересована особа зверталась до суду з позовом про визнання цього договору недійсним, а в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»договір є обов`язковим для виконання всіма співвласниками, то вищевказані доводи відповідача з приводу допущених порушень при проведенні та прийнятті рішення загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку про визначення управителем будинку ТОВ «Новобудова» не можуть бути прийняті до уваги.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про допит свідків, оскільки предметом цього позову не є визнання рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку недійсним, або визнання недійсним договору від 31 січня 2020 року.

З цих самих підстав апеляційний суд відмовляє скаржнику у допиті свідка ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_1 , оскільки обставини проведення загальних зборів співвласників та укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, з огляду на предмет позову ТОВ «Новобудова», не є предметом доказування у даній справі.

Таким чином, оскільки матеріалами справи доведено, що позивач є управителем будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який надавав послуги згідно з договором від 31 січня 2020 року, а відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо неналежного надання послуг позивачем та відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, то суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтоване прийняття до уваги доказів, наданих позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву, про що було заявлено представником відповідача у запереченнях від 15.08.2023 року, також висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва була постановлена ухвала про призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21 вересня 2023 року. 03 серпня 2023 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій викладено пояснення і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, а також на спростування доводів відповідача, викладених у відзиві, надано докази щодо підтвердження фактів укладення договорів з метою забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку та господарсько-побутових потреб мешканців будинку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 31 жовтня 2023 року.

Отже, враховуючи, що відповідні докази були подані представником позивача 03 серпня 2023 року на спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, у межах підготовчого провадження, то судом першої інстанції такі докази обґрунтовано були прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неналежності такого доказу як розрахунок заборгованості з тих підстав, що у ньому не відображено переплати з боку відповідача за наслідками обов`язку позивача перерахувати вартість послуг на підставі судових рішень у справі № 752/14341/15, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 752/14341/15 ц було зобов`язано ТОВ «Новобудова» здійснити помісячний перерахунок за комунальні послуги утримання будинку і прибудинкової території, централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і водовідведення, централізованого постачання холодної води і водовідведення за період з 01 грудня 2006 року по 31 травня 2011 року включно і з 01 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року включно по квартирі АДРЕСА_4 , мешканцем якої є ОСОБА_1 .

Разом з тим, у даній справі предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2020 року, послуги з управління будинком за період з 01 лютого 2020 року по 30 квітня 2023 року, послугу з вивезення побутових відходів у вказані періоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, періоди виникнення заборгованості у справі № 752/14341/15 та у даній справі є різними, будь-яких доказів належного виконання своїх обов`язків по сплаті за житлово-комунальні послуги у період з травня 2018 року по травень 2023 року відповідачем суду не надано, а тому відсутність у наданому позивачем розрахунку заборгованості даних щодо виконання судового рішення у справі № 752/14341/15 щодо перерахунку заборгованості за період до червня 2014 року не дає підстав для висновку про неналежність вказаного доказу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в частині задоволення позову ТОВ «Новобудова» є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.