Справа № 504/1901/25
Номер провадження 2-о/504/207/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Вінської Н.В.,

секретаря Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) Управління державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту смерті особи,-

встановив:

ОСОБА_2 діюча від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Плзень Чеської республіки (чеськ. Plzen) ОСОБА_3 є двоюрідним братом заявниці - ОСОБА_1 та встановити факт смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті : м. Пльзень, район Іжні Пржедмєсті 1128, Чеська Республіка.

В обґрунтування заяви вказує, що 17.04.2025 року уряд міського району Плзень видав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 і вніс у книгу реєстрації смертей Відділу реєстрації актів цивільного стану актовий запис про смерть №260 у Чеській республіці. Для репатріації (перевезення праху померлою з Чехії в Україну) заявницею в порядку, визначеному Митним кодексом України та Закону України «Про поховання та похорону справу», необхідно встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Матір`ю заявниці ОСОБА_1 , є - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_1 від 20.03.1968 року.

ОСОБА_5 , народилась в с. Спасське Татарбунарському p-ні Одеської області, і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 65 років, це підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якої надається. Тобто орієнтовний рік народження 1921 року.

У відповідь на адвокатський запит №19 від 12.05.2025 р. Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) Управління державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області повідомило, що актові записи зберігають у відділах державної реєстрації актів цивільного стану 75 років, після чого передаються в Державний архів на зберігання.

У відповідь на адвокатський запит №18 від 11.04.2025 р. Державний архів Одеської області повідомив, що метричні книги про народження Свято-Михайлівської церкви с. Спаське повіту Четатя-Албе (село Спаське Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області) за 1919 рік на зберігання не надходили і вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 р., у зв`язку із чим архівних довідок та копій актових записів про народження видати не можуть.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, від її представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявниці, просила задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 місті Плзень Чеської республіки (чеськ. Plzen), про що 17.04.2025 року уряд міського району Плзень видав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 і вніс у книгу реєстрації смертей Відділу реєстрації актів цивільного стану актовий запис про смерть №260 у Чеській республіці, що підтверджується наданим свідоцтвом про смерть, яке перекладено перекладачем ОСОБА_6 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О..

Матір заявниці - ОСОБА_1 , є - ОСОБА_4 , в дівочості мала прізвище ОСОБА_7 , дата народження невідома проте відомо, що це був 1942 рік, в с. Спасська Татарбунарського p-на Одеської області, і померла ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_5 , померла у с. Спасське Татарбунарському p-ні Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 65 років, це підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якої надається.

У відповідь на адвокатський запит №19 від 12.05.2025 р. Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) Управління державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області повідомило, що актові записи зберігають у відділах державної реєстрації актів цивільного стану 75 років, після чого передаються в Державний архів на зберігання.

У відповідь на адвокатський запит №18 від 11.04.2025 р. Державний архів Одеської області повідомив, що метричні книги про народження Свято-Михайлівської церкви с. Спаське повіту Четатя-Албе (село Спаське Білгород-Дністровського (Тагарбунарівського) району Одеської області) за 1919 рік на зберігання не надходили і вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 р., у зв`язку із чим архівних довідок та копій актових записів про народження видати не можуть.

З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо в їх сукупності і взаємозв`язку в цілому.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи.

Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Верховний Суд в свої постановах неодноразово наголошував, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Суд вважає, що надані ОСОБА_1 докази на підтвердження факту родинних відносин з померлим ОСОБА_3 не є достатніми та в сукупності не підтверджують того, що вона та померлий ОСОБА_3 були двоюрідними сестрою та братом.

Так, звертаючись до суду, позивач на підтвердження факту родинних відносин із вказав, що матір померло ОСОБА_8 та її матір ОСОБА_9 є рідними сестрами та їх дівоче прізвище - « ОСОБА_7 ».

Проте до суду не надано, доказів походження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від спільного предка, не надано доказів, що померлий ОСОБА_3 , був сином ОСОБА_8 як не надано доказів спільного дошлюбного прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_9 «Бадянова»

На переконання суду, докази долучені до справи не свідчать про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є рідними сестрами та є припущенням, оскільки лише наявність спільного імені по батькові є недостатньою обставиною для встановлення родинних відносин.

При поданні, до суду заяви про встановлення факту заявником, не було надано достатніх письмових доказів, суду не було заявлено жодних клопотань про витребування доказів чи виклик та допит свідків, у судове засідання заявниця та представник заявниці для надання особистих пояснень не з`явились.

За таких обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту родинних між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 відносин за недоведеністю.

Щодо заявленої вимоги про встановлення факту смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За положеннями статті 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено у частині 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У статті 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Частинами 1, 2 статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

В силу статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 наведеної Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

В силу вимог статей 4, 5 Конвенції передбачений статтею 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (ConventiondelaHayedu 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

ОСОБА_1 , просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , який помер на території Чеської Республіки про що видано вказаною державою відповідні документи.

Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої помер, то до нього (свідоцтва про смерть) підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_3 , в порядку окремого провадження та видачі повторного свідоцтва про її смерть відсутні.

Заінтересовані особи не позбавлені можливості використовувати свідоцтво про смерть та довідку про смерть, видані компетентними органами іноземної держави при вирішенні питань щодо оформлення спадщини та здійсненні інших юридично значущих дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 9-13, 19, 258, 259, 263-268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) Управління державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту смерті особи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : Вінська Н. В.