Справа № 146/1757/24
Провадження № 22-ц/801/1487/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 рокуСправа № 146/1757/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вапнярська селищна рада як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Пилипчука О. В., дата складеного повного судового рішення 09 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вапнярська селищна рада як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матір`ю дітей ОСОБА_1 вони 11 серпня 2023 року розірвали шлюб та діти проживають з позивачем, відвідують навчальні заклади: ОСОБА_4 зарахований до ЗДО «Ромашка», ОСОБА_3 є ученицею Вапнярського ліцею № 1, закінчила 2-й клас, ОСОБА_3 також відвідує Вапнярську ДМІШ.

Мати навчальні заклади не відвідує, питаннями виховання, лікування дітей займається виключно батько.

19 грудня 2023 року рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області було визначено місце проживання дітей з батьком.

Для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації необхідно надати рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини в зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду з позовом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції врахував те, що позивач не довів, що відповідачка в силу певних юридичних фактів не виконує чи умисно ухиляється від виконання прав та обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей, позовна вимога, про встановлення факту самостійного виховання дітей, необґрунтована і не доведена. Факт самостійного виховання дітей не підтверджується належними доказами, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає найкращим інтересам дітей. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та, безумовно, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Суд послався на висновки Великої Плати Верховного Суду, викладені в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22. Позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачка не може виконувати батьківські обов`язки, чи вона позбавлена батьківських прав, чи визнана недієздатною.

Не погодившись із прийнятим рішенням, 23 травня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суду першої інстанції надано достатньо доказів, які підтверджують те, що протягом тривалого часу саме батько, самостійно, без участі матері, займається вихованням двох неповнолітніх дітей. В грудні 2022 року відповідачка, зібравши свої речі, залишила сім`ю та малолітні діти з того часу проживають з батьком, який їх виховує, доглядає та утримує самостійно, тобто незалежно від обставин, які склалися в країні, батько піклується та виховує свої дітей самостійно. Даний спосіб життя є усталеним та відповідає інтересам дітей, що підтверджено належними довідками, характеристиками та позицією служби у справах дітей, наданими суду.

Для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», необхідно надати рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

У встановлений законом строк учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

03 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Кугутюк О. В. подав заяву, в якій просив судовий розгляд проводити у його відсутність та у відсутність ОСОБА_1 , оскільки в неї померла мати, тому вона не зможе прибути на розгляд справи, а адвокат приймає участь у Тульчинському районному суді Вінницької області по справі № 148/1674/24. Просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Дунаєв І. Б. підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, будь-яких клопотань про відкладення розгляду до суду не надсилали, тому відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с. 7);

-згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с. 8);

- рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2023 року у справі № 146/1718/22 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 14 листопада 2015 року у виконавчому комітеті Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 9, розірвано (а.с. 9 11);

- згідно довідки Вапнярського ЗДО « Ромашка» від 30.05.2024 № 19, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , відвідує заклад з 01.03.2023 року по даний час. Батько ОСОБА_1 приймає участь у вихованні дитини, спілкується з вихователем, мати ОСОБА_1 до закладу не приходить та участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 12);

- згідно характеристики ОСОБА_3 виданої Вапнярським ліцеєм №1 Вапнярської селищної ради вона навчається в ліцеї №1, питаннями виховання й розвитку дитини займається батько, допомагають дідусь та бабуся, які супроводжують дитину в школу і зі школи, батько постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу та школи (а.с. 13);

- згідно довідки КЗ Вапнярська дитяча музична школа, (вих. № 21 від 31.05.2024), донька ОСОБА_1 ОСОБА_3 навчається в КЗ Вапнярська дитяча музична школа з 01.09.2021 року по даний час, батько ОСОБА_1 постійно відвідує музичну школу, батьківські збори, мати не приймає участі в вихованні дитини (а.с. 14);

- згідно довідки КНП «Вапнярський МЦПМСД» від 14.08.2023, ОСОБА_1 дійсно виховує своїх дітей: ОСОБА_3 2016 року народження та ОСОБА_4 2018 року народження, на прийом до лікаря діти постійно приходять у супроводі батька (а.с. 15);

- згідно характеристики ОСОБА_1 від 17.04.2024, виданої МХП «Вінницька птахофабрика», він працює підсобним робітником в цеху різки, філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» з 05 березня 2020 року. Протягом всієї роботи зарекомендував себе, як сумлінний працівник, у колективі працює злагоджено, сумлінно виконує поставлені обов`язки, зауважень до роботи не має, шанобливо ставиться до колег, до дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с. 16);

- згідно довідки - характеристики № 166 від 14.08.2023, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . Компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_1 виконавчий комітет Вапнярської селищної ради не володіє (а. с. 17);

- рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року у справі № 146/1184/23, визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає по АДРЕСА_2 (а.с. 18 20);

- згідно довідки Вапнярської селищної ради від 08.07.2024 № 1028, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживає в селищі Вапнярка з 21.03.2023 р. (а.с. 46);

- згідно акту обстеження умов проживання кв. АДРЕСА_3 , житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з 3 кімнат, умови проживання задовільні, в квартирі зроблено сучасний ремонт, кімнати прибрані, наявна побутова техніка, запас продуктів в достатній кількості. Для дітей виділена окрема кімната, обладнана спальними місцями, шафою, робочим столом та стільцями. Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, іграшками, у дітей наявні мобільні телефони, батько приділяє увагу вихованню дітей (а.с. 50);

- згідно рішення виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 133 від 12.07.2024, вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про підтвердження факту самостійного виховання батьком малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 51 54);

- згідно розрахунку заборгованості, наданого Тульчинським відділом ДВС у Тульчинському районі Вінницької області станом на 16.04.2025 року борг ОСОБА_1 по аліментах на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить 8113 грн., як видно з розрахунку початок строку стягнення аліментів є січень 2023 року. З березня 2024 року відповідачем відбувається проплата по аліментах, за березень 2024 року 7000 грн, за квітень 2024 року 7000 грн, за травень 2024 року 8000 грн, за червень 2024 року 8000 грн, за липень 2024 року 9000 грн., за серпень 2024 року 8000 грн., за вересень 2024 року 0 грн., за жовтень 2024 року 9000 грн., за листопад 2024 року 10000 грн., за грудень 2024 року 5000 грн., за січень 2025 року 10000 грн., за лютий 2025 року 10000 грн, за березень 2025 року 7500 грн, за квітень 2025 року 4105 грн (а.с. 109 110).

Між сторонами виник спір з приводу встановлення факту самостійного виховання дітей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

За частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин 1-4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Положеннями статті 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Схожі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23, від 27 березня 2025 року у справі №353/886/24 та інших.

Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, та стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22.

Отже, для підтвердження факту самостійного виховання дітей обов`язковим елементом є наявність виключних (непереборних / виняткових / неординарними / особливих) обставин у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; через вади здоров`я; батько або матір зникли, визнані судом безвісно відсутніми; позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Наведені вище виключні обставини у даній справі відсутні, а саме по собі проживання матері окремо від дітей, місце проживання яких визначено з батьком, не свідчить про самостійне виховання та утримання, а також не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дітей.

Суд звертає увагу, що свідоме ухилення одного з батьків від участі у вихованні та утриманні дитини може бути підтверджене лише рішенням суду у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав. Тобто, захист порушених прав у зв`язку самоусуненням від виконання батьківських обов`язків має розглядатись в іншому порядку шляхом пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав, а не позову про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Такий підхід до вирішення цієї справи відповідає мотивам, з яких виходила Велика Палата Верховного Суду у справі № 201/5972/22.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Дійсно, Порядком організації та ведення військового обліку, затвердженим постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2023 року, передбачено, що рішення суду про встановлення факту самостійного виховання є підставою для відстрочки, проте це не скасовує обов`язку суду перевірити наявність юридичних підстав для встановлення такого факту.

Апеляційний суд ще раз наголошує, що встановлення факту самостійного виховання можливе лише у випадках, коли: інший з батьків юридично усунений від виконання обов`язків (смерть, позбавлення прав, недієздатність, тощо).

Враховуючи те, що зазначені в позові та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 обставини не підтверджують факт самостійного одноосібного виховання дітей їх спільних з відповідачкою дітей, а проживання матері дитини окремо від дітей, не впливає на обсяг її прав і не звільняє її від виконання батьківських обов`язків щодо дітей.

Таким чином, апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, врахував при цьому правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, понесені судові витрати слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало