Дата документу 25.06.2025 Справа № 333/3381/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3381/24 Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1136/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника Концерну «Міські теплові мережі» Губрієнко Альони Олегівни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник Концерну «Міські теплові мережі» Тищенко Р.В. звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 43 783,74 грн., та стягнути в солідному порядку з відповідачів судовий збір в сумі 2 422,20 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії закрито у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Роз`яснено позивачу що спір, який виник між ним та фізичними особами підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник Концерн «Міські теплові мережі» Губрієнко А.О. сформувала в системі «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 3 633,65 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , є фізичні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Нежитлове приміщення, які належить відповідачам, знаходиться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто відповідачі є співвласниками багатоквартирного будинку за вказаною адресою.

Право власності зареєстровано саме за фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на приміщення 109 за адресою АДРЕСА_2 , тому Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію до фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як до власників нежитлового приміщення, а не як до фізичних осіб-підприємців у зв`язку зі здійсненням ними підприємницької діяльності.

Зауважує, що публічний договір № 75202771 укладений між Концерном «МТМ» та відповідачами, як фізичними особами (власниками нежитлового приміщення), відповідачами не надано суду доказів того, що в спірних правовідносинах із отримання комунальних послуг вони діють які суб`єкти, що здійснюють підприємницьку діяльність. Спір фізичної особи, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, представником відповідача не надано доказів здійснення ним підприємницької діяльності за адресою надання послуг у період з 01.11.2021 по 29.02.2024р. Відповідачами не було доказано належним чином, що послугу з постачання теплової енергії вони отримують для виробничих потреб.

Вказує, що ОСОБА_1 з 20.10.1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець основним видом діяльності якого є: 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 25.03.2025 р.

ОСОБА_2 з 07.12.2009 р. зареєстрований як фізична особа підприємець, основним видом діяльності якого є: 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.

Адреса здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: АДРЕСА_3 , а адреса здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 є: АДРЕСА_4 .

Тобто, господарську діяльність відповідачі здійснюють не за місцем надання послуг з постачання теплової енергії, за якою обліковується заборгованість у розмірі 43 787,74 грн.

Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Бондар І.М. надійшов відзив, у якому представник відповідачів просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Так, вказує, що Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Втім, це приміщення є нежитловим (магазин кафетерій) та використовується для ведення господарської діяльності.

Як вбачається із витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно,

- ОСОБА_1 з 20.10.1997 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

- ОСОБА_2 з 07.12.2009 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

Таким чином, вказує, що зазначене приміщенням тривалий час здається в оренду для функціонування кафе різним суб`єктам господарювання. Відповідно, приміщення використовується для провадження господарської діяльності цими суб`єктами господарювання.

Відповідно до витягу з реєстру ліцензіатів:

- ФОП ОСОБА_3 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе. В період 03.10.2022р. до 03.10.2023р.

- ФОП ОСОБА_4 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе. В період 09.03.2023р. до 09.03.2024р.

- ФОП ОСОБА_5 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе. В період 07.12.2023р. до 07.12.2024р.

- ФОП ОСОБА_6 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе. В період 28.03.2024р. до 28.03.2025р.

- ФОП ОСОБА_5 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе. В період 08.04.2024р. до 08.04.2025р.

Вказує, що вищенаведене кореспондується із наступними витягами із реєстру потужностей:

- за ФОП ОСОБА_4 за адресою потужності: АДРЕСА_5 від 14.03.2023р.

- за ФОП ОСОБА_7 за адресою потужності: АДРЕСА_5 .

- за ФОП ОСОБА_4 за адресою потужності: АДРЕСА_5 .

- за ФОП ОСОБА_5 за адресою потужності: АДРЕСА_5 від 19.12.2023.

- за ФОП ОСОБА_6 за адресою потужності: АДРЕСА_5 від 21.03.2024.

- за ФОП ОСОБА_5 за адресою потужності: АДРЕСА_5 від 03.04.2024.

Також, задля провадження господарської діяльності, підприємцям, що провадять її на території приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , було укладено наступні договори :

- Договір купівлі-продажу №1-010б від 16 березня 2023р. укладений між ТОВ «Бір-Сістемс» та ФОП ОСОБА_4

- Договір поставки від 01.07.2023р. укладений між ТОВ «Торгова компанія Шандрук» та ФОП ОСОБА_4 , відповідно до п. 2.6. якого постачальник здійснює поставку Товару шляхом відвантаження за адресою: АДРЕСА_2 кафе.

- Договір поставки від 01.03.2024р. укладений між ТОВ «Торгова компанія Шандрук» та ФОП ОСОБА_6 та договір оренди обладнання від цієї ж дати - Договір поставки продукції №23-3930 від 03.04.2024р. укладений між ТОВ «КРОК ТРЕЙД ЦЕНТР» та ФОП ОСОБА_4 , за яким визначено торгову точку за адресою: АДРЕСА_2 .

- Договір купівлі-продажу №1-015у від 21 березня 2024р., укладений між ТОВ «Торгівельна-виробнича компанія «Українська пивна група» та ФОП ОСОБА_6

- Договір поставки 25/03-24 від 25 березня 2024р. укладений між ПрАТ «ВІКТОРІЯ» та ФОП ОСОБА_6 .

Окрім цього, в підтвердження використання цього приміщення саме для провадження господарської діяльності нами надаються накази про прийняття на роботу:

- ФОП ОСОБА_4 адміністраторів магазину кафетерію від 09 березня 2023р. №1 та №2 кафетерію від 29 березня 2024р. №1, №2, №3.

Вищенаведені докази, на думку представника відповідачів, достатньо та послідовно доводять те, що приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , використовується як магазин кафетерій, а отже спір у цій справ виник між двома суб`єктами господарювання (Концерном «МТМ» та ФОП), та ця справа не підсудна цивільному суду, а належить до предметної юрисдикції господарського суду (ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Бондар І.М., перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , надавалися відповідачам не як фізичним особам, а як фізичним особам-підприємцям. З моменту укладення типового індивідуального договору № 75202771 у 2021 році вказані обставини не змінилися, оскільки відповідачі продовжують підприємницьку діяльність, використовують вказане нежитлове приміщення (кафе), здають його в оренду. Доказів того, що вищезазначене нежитлове приміщення не використовується відповідачами у підприємницькій діяльності, матеріали не містять. Таким чином, фактично позов ініційовано у зв`язку з існуванням спору між Концерном «Міські теплові мережі», як постачальником послуг з забезпечення споживачів тепловою енергією, та споживачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичними особами підприємцями щодо користування такими послугами в межах здійснення відповідачами своєї господарської діяльності у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , в яке позивач надає відповідні послуги, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Аналізуючи обставини справи, правовідносини, які склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймають участь як фізичні особи - підприємці, а не як фізичні особи, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 20.10.1997 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.; ОСОБА_2 з 07.12.2009 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 23.03.2006 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради, є власниками нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , приміщення 109.

01.11.2021 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено типовий індивідуальний договір № 75202771.

Відповідно до рахунків за надані послуги за договором № 75202771 платникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адреса надання послуги вказана Чумаченка, 37, приміщення 109.

Згідно витягу з реєстру ліцензіатів, ФОП ОСОБА_3 отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе в період 03.10.2022р. до 03.10.2023р. ФОП ОСОБА_4 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе, в період з 09.03.2023 р. до 09.03.2024 р. ФОП ОСОБА_5 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 , кафе в період 07.12.2023р. до 07.12.2024р. ФОП ОСОБА_6 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 , кафе в період 28.03.2024р. до 28.03.2025р. ФОП ОСОБА_5 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе в період 08.04.2024р. до 08.04.2025р.

Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пунктів 1, 5, 10, 14 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства України, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу, необхідно зазначити таке.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша статті 24 ЦК України).

За вимогами статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц (провадження № 14-86цс18); від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

Отже, з моменту державної реєстрації ФОП, фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах: як фізична особа та як ФОП.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)).

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19 (провадження № 14-467цс19), від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) та інших.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанова Великої палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18).

Зі змісту позовної заяви, рахунків за надані послуги, розрахунку заборгованості за надані послуги вбачається, що Концерн «Міські теплові мережі» просив стягнути з відповідачів як з фізичних осіб на свою користь суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачами господарської діяльності за весь спірний період: з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року. Переважна більшість наданих стороною відповідачів доказів на підтвердження здійснення відповідачами господарської діяльності датована 2023-2024 роками, або стосуються періоду після 29 лютого 2024 року. Крім того, з більшості наданих доказів не можливо встановити, що підприємницька діяльність здійснювалася саме за адресою: АДРЕСА_7 .

Відтак, у справі, яка переглядається, за відсутності вищевказаних доказів за весь заявлений період (з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року) суд дійшов передчасного висновку про те, що спір відноситься до юрисдикції господарських судів, а отже, дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника Концерну «Міські теплові мережі» Губрієнко Альони Олегівни задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року у цій справі скасуватита направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 липня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко