КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/7193/22

09 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМ"- ОСОБА_3 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Зотько Т.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМ" про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМ" про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з 01.01.2022 року він перебував з ТОВ «ЛЮМ» в трудових правовідносинах. Заробітна плата при влаштуванні становила 6 500 грн.. Починаючи з березня 2022 року ТОВ «ЛЮМ» перестало виплачувати позивачу заробітну плату. У травні 2022 року, він вирішив звільнитися за угодою сторін. Заяву про звільнення він направив через програму Viber бухгалтеру ТОВ «ЛЮМ», від якого отримав довідку про звільнення так само, через програму Viber, але без мокрої печатки. В телефонному режимі бухгалтер пояснила, що печатку загубили.

13.07.2022 ОСОБА_1 разом з іншими працівниками запросили в офіс ТОВ «ЛЮМ» для розрахунку, однак замість повної заробітної плати, їм запропонували лише суму в розмірі 2 600 грн. за місяць. Гроші позивач відмовився брати, та почав вимагати, щоб йому оплатили заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, а також, щоб йому поставили печатку в трудовій книжці для отримання стажу роботи, проте печатка знову загубилась.

Того ж дня, позивач звернувся до Пенсійного фонду України, для того, щоб дізнатися чи були здійсненні відрахування ТОВ «ЛЮМ» до Пенсійного фонду України за березень, квітень, травень 2022. Станом на 13.07.2022 відрахування не проводились. Вони з`явилися пізніше з нарахованої заробітної плати за квітень, травень 2022. За березень 2022 так і не було. Позивач зазначає, що намагався врегулювати спір з ТОВ «ЛЮМ» в позасудовому порядку, однак відповідач від своїх обов`язків нарахувати та виплатити позивачеві заробітну плату за вказаний вище період ухиляється, а відтак позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛЮМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Стягнуто з ТОВ «ЛЮМ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній плати в розмірі 12 904,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28 209,40 грн., а всього 41 113,60 грн.

Стягнуто з ТОВ «ЛЮМ» на користь держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29.12.2023 директор ТОВ "ЛЮМ"- ОСОБА_3 звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки військова агресія російської федерації проти України вплинула майже на всі сфери життєдіяльності в Україні, в тому числі на можливість виконання трудових зобов`язань, тому наказом ТОВ «ЛЮМ» №1-11/03 від 01 березня 2023 року було оголошено простій на підприємстві з 01.03.2023 року до особливого розпорядження.Працівникам ТОВ «ЛЮМ» дозволено не перебувати на робочих місцях. Наказ доведено до відома працівників в телефонному режимі.

Зазначає, що відповідно до наказу ТОВ «ЛЮМ» №1-11/03 з 01.03.2023 оплата простою здійснювалась у розмірі 2/3 тарифної ставки (посадового окладу) встановленого працівнику.

Звертає увагу суду, що позивачем в позовній заяві зазначено, що його заробітна плата складала 6500 грн., а дві третини від посадового окладу 6500 грн. складає саме 4333,33 грн. В березні 2022 року відповідна зарплата виплачена не була, у зв`язку із веденням бойових дій на території Київщини. В квітні 2022 року була нарахована заробітна плата за березень-квітень 2022 року в сумі 8 666,66 грн., що, в свою чергу, підтверджується доказами, наданими самим позивачем.

Зазначає, що оскільки працівники на роботі були відсутні, відповідна заробітна плата була депонована.

В травні 2023 року, коли позивач з`явився на роботі, йому було запропоновано отримати в касі заробітну плату за період простою (яка була менше 6500 грн. і складала 4333,33 грн. на місяць), але останній відмовився і висловив бажання припинити трудові відносини з ТОВ «ЛЮМ» за угодою сторін про що, 31.05.2023, був виданий наказ № 3 від 31.05.2023 року про його звільнення.

В останні день роботи йому була нарахована заробітна плата за період простою, а також компенсація за невикористану відпустку всього на суму 8 666,66 грн.+7070,17 грн., які позивач, в свою чергу, відмовився отримувати у касі підприємства, про що був складений відповідний акт.

Також, 13.07.2022 ОСОБА_1 засновником ТОВ відповідальністю «ЛЮМ» ОСОБА_2 в присутності свідків (директора - ОСОБА_3 , засновника - ОСОБА_4 ) доведено і запропоновано отримати заробітну плату за період простою, однак позивач від отримання вищезазначених сум відмовився і наполягав на отриманні всієї суми (6500грн./місяць, всього за 3 місяці), про що був складений відповідний акт від 13.07.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЛЮМ» з 01 січня 2022 року та працював на посаді сторожа.

Наказом ТОВ «ЛЮМ» № 1-П/03 від 01 березня 2022 року «Про оголошення простою» у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», існуючої загрози для життя і здоров`я працівників та відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності товариства в повному обсязі, керуючись ст 113 КЗпП України, оголошено простій на підприємстві не з вини працівників з 01 березня 2022 року тимчасово, до особливого розпорядження. Працівникам дозволено не перебувати на робочих місцях до закінчення простою. Оплачується простій у розрахунку в розмірі 2/3 тарифної ставки (посадового окладу) встановленого працівнику. Під час простою працівники звільняються від обов?язку бути присутніми на робочих місцях. Наказ доводиться до відома працівників, за можливості - під підпис.

Наказом від 31 травня 2022 року № 3 ТОВ «ЛЮМ» звільнено ОСОБА_5 з посади сторожа ТОВ «ЛЮМ» за угодою сторін.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 05 жовтня 2022 року, позивачу відповідачем заробітна плата за березень 2022 року не нараховувалась, у квітні 2022 року позивачу нараховано заробітну плату в сумі 8 666,66 грн, а у травні 2022 року відповідач нарахував позивачу дохід в розмірі 7070,17 грн (а. с. 21).

Відповідно до розрахункової відомості ТОВ «ЛЮМ» від 30 квітня 2022 року, позивачу нараховано за квітень 4 333,33 грн та за березень - 4 333,33 грн, а всього 8 666,66 грн (а. с. 81).

З розрахункової відомості ТОВ «ЛЮМ» від 31 травня 2022 року вбачається, що позивачу нараховано за травень 4 333,33 грн та оплату відпустки - 2 151,72 грн, а всього 6 485,05 грн (а. с. 82).

Згідно з реєстрами депонованих сум ТОВ «ЛЮМ»:

від 19 квітня 2022 року - депоновано аванс позивача за квітень 2022 року в сумі 1 740,00 грн (а. с. 83);

від 09 травня 2022 року - депоновано заробітну плату позивача за квітень та березень 2022 року в сумі 5 236,00 грн (а. с. 84);

від 18 травня 2022 року - депоновано аванс позивача за травень 2022 року в сумі 1 740,00 грн (а. с. 85);

від 02 червня 2022 року - депоновано заробітну плату позивача за березень, квітень, травень та компенсацію за відпустку 2022 року в сумі 12 196,00 грн (а. с. 86);

від 15 липня 2022 року - депоновано заробітну плату позивача за березень, квітень, травень та компенсацію за відпустку 2022 року в сумі 12 196,00 грн (а. с. 87).

За змістом відомостей на виплату готівки № 8 (березень, квітень, травень, компенсація за відпустку 2022 року) від 31 травня 2022 року, жодна виплата із переданих до каси сум не відбулась, кошти в сумі 52 504,00 грн депоновані, у тому числі кошти для виплати позивачу в розмірі 12 196,00 грн (а. с. 88-89).

У відомості на виплату готівки № 9 (березень, квітень, травень, компенсація за відпустку 2022 року) від 13 липня 2022 року зазначено, що жодна виплата із переданих до каси сум не відбулась, кошти в сумі 52 504,00 грн депоновані, у тому числі кошти для виплати позивачу в розмірі 12 196,00 грн (а. с. 90-91).

Як вбачається зі звіту про фінансові результати ТОВ «ЛЮМ» у 2022 році Форми №2-мс, за звітний період чистий дохід товариства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) відсутній та наявний збиток підприємства (а. с. 92).

За змістом акта від 31 травня 2022 року за підписами засновників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також директора ОСОБА_3 «Про відмову ОСОБА_1 »: «Нами, засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮМ» ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також директора ОСОБА_3 , складено цей акт про те, що 31 травня 2022 року, працівнику ОСОБА_1 запропоновано отримати нараховану заробітну плату за період простою з березня по травень 2022 року. В свою чергу, ОСОБА_1 відмовився її отримувати у касі ТОВ «ЛЮМ» (а. с. 94).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року (справа № 754/116/24) позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛЮМ» про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення простою задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ТОВ «ЛЮМ» про оголошення простою №1-П/03 від 01.03.2022 року.

Стягнуто з ТОВ «ЛЮМ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника відповідача ТОв «ЛЮМ» - адвоката Панамаренка Д.М. задоволено.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛЮМ» про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення простою залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛЮМ» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що здійснивши перерахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 31.05.2022 по 12.10.2022 (час звернення до суду з заявою про усунення недоліків поданого позову), суд дійшов висновку, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає (300,10 (середньоденна заробітна плата) * 94 (робочих днів затримки розрахунку) = 28 209,40 грн. Також суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем докази не виплати йому заробітної плати, а також затримки розрахунку при звільненні, суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію, щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2136-ІХ, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Разом з тим, абзацем першим частини другої статті 13 Закону № 2136-ІХ встановлено, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Отже, роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23), від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22 (провадження № 61-6588св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23 (провадження № 61-11881св23).

За змістом ст. 10 Закону № 2136-ІХ, заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Згідно з ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці за час простою не з вини працівника належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Такі виплати належать до фонду додаткової заробітної плати як оплата за невідпрацьований час (пункт 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати). Таким чином, простій слід оплачувати двічі на місяць (аванс та решту в кінці місяці) з дотриманням загальних правил щодо строків здійснення таких виплат.

Отже, виплата 2/3 окладу є мінімальною державною гарантією, нижче якої роботодавець не має право встановлювати оплату часу простою, який виник не з вини працівника. Також слід зазначити, що збереження середнього заробітку за час простою стосується саме небезпечної ситуації пов`язаної з виробництвом.

При простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним.

Застосування попередження роботодавцем працівника при впровадженні простою про оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) законодавством не встановлено.

Як роз`яснено у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема, за час простою, який мав місце не з вини працівника.

Міністерство соціальної політики України роз`яснило деякі питання оплати праці на виконання Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема, що час простою не з вини працівника оплачується згідно з нормами статті 113 КЗпП України не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) без проведення доплати до рівня мінімальної заробітної плати.

Отже, у зв`язку із запровадженням простою працівники продовжують перебувати в трудових відносинах із роботодавцем, їм можна оплачувати заробіток у меншому розмірі без доплати до мінімальної заробітної плати. Крім того, запровадження простою на підприємстві не потребує отримання згоди представників трудового колективу.

Слід визнати, що простій сьогодні виступає засобом, який дозволяє мінімізувати економічні втрати суб`єкта господарювання, зберігши при цьому необхідні фінансові, кадрові та інші ресурси.

Простій видається більш стабільним та взаємовигідним як для працівників, так і для власника з поміж усіх можливих варіантів дій роботодавця під час кризових ситуацій на підприємстві, адже за певних умов роботодавець не позбавлений і можливості призупинення дії трудового договору відповідно до положень Закону № 2136-ІХ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «ЛЮМ» № 1-П/03 від 01 березня 2022 року «Про оголошення простою» у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», існуючої загрози для життя і здоров`я працівників та відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності товариства в повному обсязі, керуючись ст 113 КЗпП України, оголошено простій на підприємстві не з вини працівників з 01 березня 2022 року тимчасово, до особливого розпорядження. Працівникам дозволено не перебувати на робочих місцях до закінчення простою. Оплачується простій у розрахунку в розмірі 2/3 тарифної ставки (посадового окладу) встановленого працівнику. Під час простою працівники звільняються від обов?язку бути присутніми на робочих місцях. Наказ доводиться до відома працівників, за можливості - під підпис.

Зміст наведеного наказу свідчить про те, що причинами (підставами) запровадження простою на підприємстві були: запровадження воєнного стану і існуюча загроза життю та здоров`ю працівників; відсутність організаційних і технічних умов для господарської діяльності товариства в повному обсязі.

Безумовно самої по собі дії правового режиму воєнного стану в Україні недостатньо для оголошення простою, якщо підприємство може продовжувати нормально функціонувати.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що станом на 01 березня 2022 року територія міста Києва потерпала від безпосередніх воєнних дій, знаходячись під постійними обстрілами, комендантська година тривала 11 годин на добу, що дійсно спричиняло непереборні перешкоди роботі підприємств та ведення ними господарської діяльності.

Крім того, відсутність організаційних і технічних умов для господарської діяльності товариства-відповідача в повному обсязі, як друга підстава для оголошення простою, підтверджується звітом про фінансові результати ТОВ «ЛЮМ» у 2022 році Форми № 2-мс, згідно з яким за звітний період чистий дохід товариства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) відсутній та наявний збиток підприємства.

Отже, з 01 березня 2022 року та до дня звільнення позивача (31 травня 2022 року) підприємство відповідача перебувало в оголошеному простої, відповідно оплата часу простою мала оплачуватись з розрахунку 2/3 від окладу працівника (оклад позивача становив 6 500,00 грн на місяць, за три місяці відповідна оплата часу простою з урахування обов`язкових податків та зборів становить 12 999,99 грн: 6 500,00 : 3 х 2 = 4 333,33 грн; 4 333,33 грн х 3 = 12 999,99).

Пунктом 1 частини першої ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

Згідно з статтею 47 КЗпП України (в редакції чинній на час звільнення позивача), роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на час звільнення позивача), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд встановив, що відповідач нарахував позивачу оплату часу простою у квітні 2022 року за березень та квітень 2022 року в загальному розмірі 8 666,66 грн, що відповідає помісячній оплаті в сумі 4 333,33 грн, а також за травень 2022 року відповідач нарахував позивачу оплату часу простою в сумі 4 333,33 грн та компенсацію невикористаної відпустки при звільненні в сумі 2 151,72 грн.

Також суд встановив, що на підприємстві відповідача у зв`язку з відсутністю доходів товариства, організація виплат працівникам побудована шляхом видачі готівки в касі підприємства, що підтверджується наявністю в матеріалах справи відомостей на виплату готівки та реєстрів депонованих сум.

Отже, для отримання виплат працівник має звернутись до каси підприємства, отримати належні йому готівкові кошти та поставити свій підпис у відомості на виплату готівки про отримані кошти.

Із матеріалів справи вбачається, що як у день звільнення позивача 31 травня 2022 року, так і повторно 13 липня 2022 року, відповідач запропонував позивачу отримати розрахунок за час простою та компенсацію невикористаної відпустки в загальній сумі 12 196,00 грн, однак від отримання цих коштів позивач відмовився, що в свою чергу позивачем не заперечується.

Жодних доказів пред`явлення самим позивачем вимоги про розрахунок матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку в разі звільнення є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку під час звільнення та вину власника.

Встановивши, що заборгованість підприємства перед позивачем виникла із власної волі позивача, який відмовився отримати розрахунок при звільненні, а товариство не має можливості здійснити безготівкове перерахування, оскільки виплата належних працівникам сум здійснюється у готівковій формі, і для цього позивач має здійснити власні вольові дії для отримання розрахунку, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи.

Враховуючи викладене, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Врахувавши підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 488,60 грн. підлягають стягненню на користь відповідача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМ"- ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМ" про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМ" () 1 488,60 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: