Справа № 214/8986/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 липня 2025 року м.Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Розстальної К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Козаренко С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування збитків, моральної шкодизавданної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.2024 року о 17 год. 10 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по вулиці Вільної Ічкерії, біля електроопори №471 в напрямку руху від кільця 95 кварталу до зупинки Мудрьона за участю транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак НОМЕР_1 , керуванням яким здійснював ОСОБА_2 , Renault Logan номерний знак НОМЕР_2 , керуванням яким здійснював ОСОБА_1 , Ford Fusionномерний знак НОМЕР_3 , керуванням якого здійснював ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив виїзд на автомобіль, що зупинився попереду, а саме Renault Logan номерний знак НОМЕР_2 , керуванням яким здійснював ОСОБА_1 , який за інерцією поїхав вперед, здійснивши наїзд на автомобіль, що зупинився попереду Ford Fusion номерний знак НОМЕР_3 , керуванням якого здійснював ОСОБА_3 .

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року по справі № 214/7110/24, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп. та стягнуто судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що спричинило механічні пошкодження, та завдано матеріальних збитків.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована полісом № 218379005 страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

25.09.2024 року ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 89 669,33 грн.

Відповідно до звіту №41335 від 17.09.2024 року ринкова вартість транспортного засобу Renault Logan номерний знак НОМЕР_2 після ДТП складає 104 604.84 грн.

07.08.2024 року з метою з`ясування розміру нанесеної матеріальної шкоди в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 звернувся до експерта-автотоварознавця ФОП ОСОБА_4 , яким було проведено неналежне автотоварознавче дослідження та складено Висновок ЕКСПЕТРА по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д5/08/24, який складено 21.08.2024 року.

Відповідно до результатів проведеної експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan номерний знак НОМЕР_2 складає 240220,80. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між отриманими страховими виплатами та реальними матеріальними збитками в сумі 150551,47 грн., ( 240220,80-8966933)= 150551,47 грн. а також витрати на послуги пов`язані з проведенням незалежної оцінки в розмірі 7500 грн. та розбори автомобіля для проведення незалежної експертизи у розмірі 3500 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

Представник відповідача 23.01.2025 року подала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки відповідач не погоджується оскільки транспортний засіб вважається знищеним, не обґрунтований та не підтверджений належними доказами. Також розмір моральної шкоди позивачка належним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами заподіяння їй моральної шкоди, в зв`язку із чим підстави для її відшкодування відсутні.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.2025 року .

Ухвалою суду від 10.02.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_5 задоволено та призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Рейнюк О. В. (а.с. 183).

28.05.2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта Рейнюк Олександра Віталійовича науково-дослідного інституту судових експертиз від 07.05.2025 року №68/25 (а.с. 186-228).

Ухвалою суду від 02.06.2025 року поновлено провадження у справі (а.с. 227).

Від позивача Давиденко А. О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обзязі, просить його завольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Козаренко С. В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника, заперечувала проти позову та вважала його таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року по справі № 214/7110/24, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп. та стягнуто судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

25.09.2024 року ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 89 669,33 грн.

07.08.2024 року з метою з`ясування розміру нанесеної матеріальної шкоди в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 звернувся до експерта-автотоварознавця ФОП ОСОБА_4 , яким було проведено неналежне автотоварознавче дослідження та складено Висновок ЕКСПЕТРА по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д5/08/24, який складено 21.08.2024 року.

Відповідно до результатів проведеної експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan номерний знак НОМЕР_2 складає 240220,80. Розмір відшкодування становить 150551,47( 240220,80-8966933)= 150551,47 грн.

ОСОБА_6 був заздалегідь повідомлений та приймав участь в експертному огляді.

Згідно ч. 1 ст.1166, ст.1187ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. ч. 1, 2ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується за правилами ч. 1ст. 1188 ЦК України: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Разом з цим статтею 1194ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини другої статті 1192ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати); виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IVпокладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16.02.2022 у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IVвиникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IVвипадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IVне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком(МТСБУ).

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Судом встановлено, що виплатило ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило позивачу узгоджене між ними страхове відшкодування в розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, відповідно у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, навіть незважаючи на те, що встановлений страховим полісом ліміт відповідальності є більшим, ніж страхова виплата.

Відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, полягає душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди, визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 «По судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі.

Відповідно до п.7 вищезазначеної постанови за змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також вищезазначеною постановою Пленуму Верховного Суду України визначено, що відповідно до положень Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів та роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд доходить висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного його автомобіля.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Суд враховує те, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу заподіяно шкоду, порушено через це звичайний уклад та спосіб життя, у зв`язку з чим він тривалий час не міг користуватися автомобілем, який йому був необхідний для роботи, був вимушений докладати додаткові зусилля для організації життя та роботи.

Позивачем визначено відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн., разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, а також те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, є завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 10000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману ним моральної шкоди.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем, на послуги пов`язані з проведенням незалежної оцінки в розмірі 7500 грн. та розбори автомобіля для проведення незалежної експертизи у розмірі 3500 грн.

Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 150 551,47 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят одну ) гривень 47 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, а також витрати на послуги пов`язані з проведенням незалежної оцінки в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень та розбори автомобіля для проведення незалежної експертизи у розмірі 3500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1505 (одна тисяча п`ятсот п`ять) гривень 51 коп.

В іншій частині позову позивачу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко