Справа № 758/9319/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус А.О.,

представника позивача Самарцева Я.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Маляра С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року адвокат Самарцев Ярослав Юрійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна.

У позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1994, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва зроблено актовий запис № 1023 та видано відповідне свідоцтво. 07.08.2019 Святошинським районним судом м. Києва у справі №759/12847/18 було винесено рішення про розірвання зазначеного шлюбу. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 19.04.2004 подружжям за спільні кошти було набуто у спільну-сумісну власність земельну ділянку, площею 0,0659 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :91 445:0009, цільове призначення: ведення садівництва, де згодом у 2012 році подружжям спільно було побудовано будинок АДРЕСА_2 , площею 211,00 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день позивачу стало відомо, що 11.10.2017 відповідач, яка є засновником ТОВ «РІЄЛТІ ГРУНТ», передала у власність за актом прийому-передачі спірне майно для формування статутного капіталу вказаного товариства. На думку позивача, такі дії відповідача були незаконними, проте станом на 11.10.2017 законодавством не було передбачено оформлення письмової згоди другого з подружжя для внесення майна до статутного капіталу товариства, а тому нотаріус не мала підстав перевіряти наявність такої згоди. У подальшому товариство з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУП» відчужило зазначене майно, а саме земельну ділянку та будинок за договором дарування. Вважаючи, що на спірне майно поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного кодексу України), позивач просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного садового будинку та 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024 головуючим суддею визначено Ковбасюк О.О.

Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

12.08.2025 на адресу суду надійшла заява, підписана адвокатом Самарцевим Я.Ю., про усунення недоліків позовної заяви та позовна заява у новій редакції.

Ухвалою суду від 05.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представники - адвокат Маляр С.А. та адвокат Єфремова Ж.А. в ході судового розгляду проти задоволення позову заперечували. Зазначали, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача і на нього не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Звертали увагу, що надані стороною позивача докази є неналежними та недопустимими, а обставини, на які посилається відповідач, як на підставу позову, не підтверджуються жодними доказами. Окрім того, звертали увагу на неправильно обраний позивачем спосіб захисту.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 106846253, який надано представником позивача разом з позовом, ОСОБА_1 на підставі договору дарування №11860, посвідченого 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., належить садовий будинок загальною площею 211 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 106849779, який надано представником позивача разом з позовом, ОСОБА_1 на підставі договору дарування №11861, посвідченого 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., належить земельна ділянка, кадастровий номер :91:445:0009, площею 0,0659 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наведені відомості убачаються і з наданого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Зазначені обставини сторонами було визнано в судовому засіданні, сумнівів у достовірності наданих витягів на стадії дослідження доказів сторонами не заявлено.

Разом з позовною заявою адвокатом Самарцевим Я.Ю. також надано копію протоколу №1 Загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТІ ГРУПП» від 09.10.2017, копію договору дарування земельної ділянки, копію договору дарування садового будинку, копію Акту прийому-передачі майна, яке вноситься засновником для формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТІ ГРУПП».

Разом з тим, суд не бере до уваги такі докази та вважає їх недопустимими з огляду на таке.

Під час дослідження доказів сторона позивача не надала суду для огляду оригінали долучених до позовної заяви документів, на запитання про походження зазначених вище документів представник позивача та позивач зазначили, що у них відсутні оригінали наданих ними разом з позовною заявою документів, а такі було отримано в копіях у нотаріуса.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

Відповідно до ч.ч. 7 та 8 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі встановлення опіки над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, опікун, призначений над таким майном, має право отримувати довідки про нотаріальні дії, вчинені стосовно таких осіб або за їх дорученням, якщо це необхідно для вжиття заходів, пов`язаних з опікою над майном. Довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться у провадженні цих органів, з обов`язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу, а також на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця, приватного виконавця за виконавчим провадженням з обов`язковим зазначенням номера виконавчого провадження та реквізитів виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження, Національному агентству з питань запобігання корупції - на його письмовий запит, здійснений з метою виконання повноважень, визначених Законом України «Про запобігання корупції», Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню - на їхню обґрунтовану письмову вимогу, направлену у зв`язку з розглядом справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у встановлений органом Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення строк.

З огляду на викладене та враховуючи пояснення сторони позивача, надані в судовому засіданні, копія протоколу №1 Загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТІ ГРУПП» від 09.10.2017, копія договору дарування земельної ділянки, копія договору дарування садового будинку, копія Акту прийому-передачі майна, яке вноситься засновником для формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТІ ГРУПП» отримані в порушення ст. 8 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Окрім того, в позовній заяві представник позивача адвокат Самарцев Я.Ю. зазначає, що «оригінали поданих до позову копій документів знаходяться у позивача та/або відповідача по справі, та/або у нотаріуса».

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У порушення вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України представник позивача адвокат Самарцев Я.Ю., який є фахівцем в галузі права та, як убачається зі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, має більше 18-ти років стажу адвокатської практики, розпорядився своїми правами на власний розсуд та не подав докази, якими обґрунтовує позовні вимоги у оригіналах або належним чином засвідчених копіях, не повідомив в установленому порядку суд про неможливість самостійного отримання таких документів та не порушив перед судом клопотання про їх витребування, на що мав достатньо часу з огляду на неодноразові відкладення розгляду справи та перебування справи у провадженні суду з липня 2024 року по травень 2025 року.

У порушення ч. 5 ст. 95 ЦПК України представник позивача адвокат Самарцев Я.Ю. не зазначив у позовній заяві про наявність у нього або іншої особи оригіналів наведених вище письмових доказів та не засвідчив копії письмових доказів своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Суд також звертає увагу, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Позивач ОСОБА_2 , який особисто брав участь у розгляді справи, клопотання про витребування доказів перед судом також не порушив.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано доказів недійсності договору дарування № 11860, який посвідчений 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., відповідно до якого відповідачу належить садовий будинок загальною площею 211 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договору дарування № 11861, посвідченого 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., відповідно до якого відповідачу належить земельна ділянка, кадастровий номер :91:445:0009, площею 0,0659 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, позивачем не надано і доказів його перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період набуття спірного майна, які б могли підтвердити належність такого майна подружжю на праві спільної сумісної власності.

Судом в засіданні було роз`яснено і позивачеві, і його представникові адвокатові Самарцеву Я.Ю. про відсутність в матеріалах справи доказів перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проте у зв`язку з цим позивачем та його представником не було вжито жодних процесуальних дій.

У той же час суд ставиться критично до посилання в судовому засіданні представника позивача адвоката Самарцева Я.Ю. на те, що ця обставина є загальновідомою.

З огляду на викладене, зважаючи на такі основні принципи цивільного судочинства як змагальність та диспозитивність, суд розглянув справу за наданими сторонами доказами та встановив таке.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі №339/116/16-ц (провадження №61-15462св18).

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до оригіналів витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на підставі договорів дарування №№11860, 11861, які посвідчені 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., належить земельна ділянка, кадастровий номер :91:445:0009, площею 0,0659 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та садовий будинок загальною площею 211 м. кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведені відомості також підтверджуються витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відтак, суд встановив, що на спірні садовий будинок та земельну ділянку не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України), оскільки таке майно є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_1 .

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16.06.2020у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що за змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (див. постанови від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 76) та від 23.06.2020 у справі № 909/337/19 (пункт 78).

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (стаття 57 СК). У разі виникнення спору з цього приводу, має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 13 Закону України «Про господарські товариства». Аналогічна норма передбачена частиною другою статті 115 ЦК України.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів (частина перша статті 144 ЦК України).

Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 12 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції). Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 115 ЦК України.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом (абзац четвертий частини другої статті 148 ЦК України у вказаній редакції).

Учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції).

У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.

Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.

Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами (частина перша статті 149 ЦК України у вказаній редакції).

Позивач може вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі визначену на дату пред`явлення позовних вимог.

Частково подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 15.06.2022 у справі №450/624/15-ц та від 08.05.2019 у справі №683/886/16-ц.

Висновки, сформульовані у постановах від 21.11.2018 у справі №372/504/17 щодо презумпції спільної сумісної власності та її спростування та від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц щодо врахування при поділі вартості майна використаного не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, мають бути враховані при вирішенні питання про виплату частини вартості частки у статутному капіталі зазначених товариств.

Такі висновки цілком узгоджуються з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2024 у справі №760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22).

У справі, що розглядається, наявні лише докази про набуття відповідачкою права власності на спірне майно на підставі договору дарування і за відсутності будь-яких інших доказів, зазначена обставина виключає виникнення спільної сумісної власності подружжя на спірне майно.

Із наданих позивачем доказів суд не може віднести спірне майно до спільно нажитого, з`ясувати інші час та джерела його придбання, ніж ті, які зазначені у наявних в матеріалах справи витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст . 209 ЦПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За таких обставин суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані у справі докази, оцінив їх у сукупності та дійшов висновків, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 258, 259, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

- позивач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 19.05.2025.

Суддя О. О. Ковбасюк