КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/231/25
Провадження № 2/488/839/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого - судді Щеглової Я.В.,

за участі секретаря судового засідання - Годунова Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та визначення піклувальником, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

20.01.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Довганюк Л.Б.

Позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити піклування над неповнолітньою, призначити її піклувальником позивача та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

У обґрунтування позову зазначав, що є сином відповідачки та братом неповнолітньої ОСОБА_3 . Їх мати - відповідачка ОСОБА_2 не займалася вихованням та утриманням як позивача, так і його сестри. Позивача та його сестру виховували та утримували дід та баба - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2021 році ОСОБА_2 виїхала для постійного проживання до Туреччини.

Інформація про батька неповнолітньої ОСОБА_3 у позивача відсутня.

На сьогодні позивач повнолітній, перебуває на військовій службі - є офіцером Відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .

З досягненням повноліття позивач самостійно виховує та матеріально забезпечує сестру, оскільки дід та баба за віком та станом здоров`я не можуть здійснювати повноцінно догляд за онукою.

Позивач та його сестра зареєстровані і проживають разом з дідом та бабою за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки з народження дитини - ОСОБА_3 , відповідачка ухиляється від виконання батьківського обов`язку, позивач вважає, що наявні достатні підстави для позбавлення її батьківських прав.

Водночас, відсутність статусу законного представника неповнолітньої сестри позбавляє позивача можливості належним чином представляти її інтереси, тому є потреба у призначенні позивача піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді від 27.01.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, призначено підготовче засідання. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської міської ради зобов`язано надати висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_4 стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Відповідачка відзив на позов не подавала.

30.04.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та подання про можливість ОСОБА_1 бути піклувальником своєї сестри ОСОБА_3 .

У судове засідання 22.05.2025 сторони та треті особи не з`явилися. Позивач, його представник та треті особи подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідачка про дату, час та місце судового розгляду повідомлена своєчасно і належним чином.

Про розгляд справи повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України - через розміщення оголошення на сайті «Судова влада», а також шляхом надіслання судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд дійшов висновку про можливість розглянути справу без участі відповідача, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Миколаїв (актовий запис № 555 від 01.11.2000), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 01.11.2000 Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва. Є громадянином України. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14-16, 19).

Батьками ОСОБА_1 у свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 25.11.2016 № 1, відомості про батька ОСОБА_1 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 17-18).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв (актовий запис № 262 від 07.05.2010), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 35, 39).

Батьками ОСОБА_3 у свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 14.07.2023 № 7, відомості про батька ОСОБА_3 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 36-37).

З огляду на викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними (неповнорідними) братом і сестрою.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 22.11.2024, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно дочки - ОСОБА_3 , оскільки не має можливості займатися вихованням доньки, піклуватися про її здоров`я, постійно надавати матеріальну допомогу, бо проживає за кордоном, у Турецькій Республіці, не працевлаштована (а. с. 46-48).

Згідно з посвідченням офіцера серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а. с. 23-28). Має стабільний дохід (а. с. 30).

З огляду на службову характеристику від 19.11.2024 зарекомендував себе відповідальним та ініціативним військовослужбовцем, є порядним і чесним, корупційних діянь та правопорушень не здійснював. (а. с. 29).

У висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.04.2025 встановлено, що ОСОБА_2 є одинокою матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . Фактично мати дитини проживає в АДРЕСА_2 з 2021 року. У матері дитини інша сім`я, в якій народилася спільна дитина.

Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на повному утриманні старшого брата та бабусі

Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради обстежені умови проживання неповнолітньої ОСОБА_3 та її родини. Для дівчинки створені належні умови для проживання, виховання, утримання, лікування та всебічного розвитку. Під час відвідування родини за місцем проживання, з ОСОБА_3 проведена бесіда, в ході якої вона дуже неохоче згадувала про матір. Причиною є те, що мати її фактично кинула на рідних, створила іншу сім`ю, має доньку, але зовсім не цікавиться станом здоров`я, успіхами в навчанні ОСОБА_3 . Мати, останнім часом, доньці не телефонує, не вітає зі святами та з днем народження. Дівчинка дуже любить свого старшого брата і з захопленням про нього розповідає.

Відповідно до характеристики, наданої Миколаївською гімназією № 48, де навчається ОСОБА_3 , мати її успіхами не цікавиться, з вчителями не підтримує ніякого зв`язку. Дитиною опікується її старший брат ОСОБА_1 , бабуся ОСОБА_5 та дідусь ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією, наданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7», дитина з народження знаходиться під наглядом лікаря-педіатра та сімейного лікаря центру. З 2019 року дитина знаходиться на «Д» обліку у лікаря офтальмолога з DS: Гіперметропічний астигматизм обох очей. Протягом останніх трьох років здоров`ям дитини піклується бабуся та дідусь. Мати, ОСОБА_2 , з дитиною не відвідувала амбулаторні прийоми у педіатра.

За соціально-психологічним висновком Миколаївського міського центру соціальних служб ОСОБА_3 , як свою сім`ю, сприймає лише себе, брата ОСОБА_1 , бабусю та дідуся. Стосунки з матір`ю є емоційно дискомфортними, недружелюбними. По відношенню до матері відчуває образу та злість через те, що вона її кинула. З боку матері не відчуває захисту, підтримки, любові.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах неповнолітньої.

Відповідно до подання від 14.04.2025орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, в разі позбавлення матері, ОСОБА_2 , батьківських прав, підтримує позовні вимоги в частині призначення піклування ОСОБА_1 над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному поданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на повному утриманні рідного брата ОСОБА_1 , бабусі та дідуся.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Дівчинка дуже любить свого старшого брата і з захопленням про нього розповідає.

Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення осіб до кримінальної відповідальності та наявні судимості» станом на 17.11.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. ОСОБА_15 отримує заробітну плату та має постійний дохід, що дає змогу утримувати сестру.

Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану про народження, родинні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджені.

Бабуся дівчинки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала заяву до служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради про неможливість, за станом здоров`я, бути піклувальником. Згідно з довідкою КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» від 07.04.2025 у неї ішемічна хвороба серця, кардіосклероз І ст., бронхіальна астма прогресуюча, хронічний бронхіт II ст.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78).

Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України).

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18).

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у висновку від 08.04.2025 вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Докази, наявні в матеріалах цивільної справи, не спростовують висновків органу опіки та піклування.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВС України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Тому, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і це є підставою для задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки.

Крім іншого, позивач просить суд призначити його піклувальником неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 59 Цивільного кодексу України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування.

Згідно зі ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , станом на час розгляду справи, виповнилося повних 15 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Порядок встановлення піклування визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88.

Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил).

Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3).

Таким чином, суд вважає, що для призначення судом піклувальника повинна існувати сукупність двох обставин, а саме дитина повинна бути позбавлена батьківського піклування та наявне подання органу опіки та піклування про призначення конкретної особи піклувальником. Орган опіки та піклування при підготовці подання перевіряє, чи відповідає кандидат у піклувальники вимогам закону, можливості виконувати обов`язки піклувальника та стосунки з дитиною. Орган опіки та піклування може призначити піклувальника своїм рішенням із видачею посвідчення.

Враховуючи, що факт позбавлення неповнолітньої ОСОБА_3 батьківського піклування підтверджений доказами, наявними в матеріалах справи, а орган опіки та піклування склав подання про призначення позивача піклувальником, суд вважає, що вимоги позивача в частині встановлення піклування та призначення його піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі.

В силу положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

На сьогодні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини - неповнолітньої ОСОБА_3 .

Беручи до уваги зазначене та обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які передбачені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. Тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 223, 264-265, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити піклування над неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити її піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї чверті (1/4 частини) усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду - 20.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 2422 (двох тисяч чотириста двадцяти двох) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

треті особи:

Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 314, ;

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ;

Суддя: Я.В. Щеглова