Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9546/2025
Головуючий у суді першої інстанції О. І. Скрипка
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

25 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Комар Л.А.

сторони:

позивач Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Аветисяном Робертом Миколайовичем

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року, ухваленеу складі судді О.І. Скрипки в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва.

у с т а н о в и в :

Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (далі по тексту - Деснянська РДА в м.Києві) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2020 року у справі № 754/9233/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 29.03.2023 року, позов Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме квартири АДРЕСА_1 задоволено, витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Києва вказану квартиру.

Як зазначає позивач, 28.08.2023 року право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 0, номер відомостей про речове право 55952514, чим рішення судів виконано у повному обсязі. Проте, відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва станом на 25.10.2024 року місце проживання/перебування відповідача зареєстровано у спірному житловому приміщені. Відповідно до акту обстеження квартири від 23.07.2024 року, затвердженого ЖЕД-301, в результаті неодноразового відвідування квартири АДРЕСА_1 представникам комісії двері ніхто не відчинив, але зі слів сусідів у квартирі проживають люди. При цьому спірна квартира не є для відповідачки єдиним житлом, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка має у власності квартири.

Позивач зазначає і про те, що житловий будинок, в якому знаходиться спірна квартира, переданий до його сфери управління відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 року № 6930/6971 та розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) доручено та уповноважено районні в м.Києві державні адміністрації передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) житлові приміщення, які звільнились і перебувають у власності територіальної громади в м. Києві та розміщені на території відповідного району міста, забезпечувати у встановленому порядку вжиття заходів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання (перебування) осіб та інше. Деснянською РДА в м.Києві отримано листи від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) від 31.07.2024 року № 056-4150, від 02.09.2024 року № 056-4802 з проханням, враховуючи вищевказані рішення судів у справі № 754/9233/17, вжити заходи щодо зняття з реєстрації місця проживання (перебування) відповідача та передати зазначену квартиру до Департаменту.

Посилаючись на викладене, позивач зазначає, що реалізація територіальною громадою м.Києва в особі КМР право власності щодо квартири у повній мірі є неможливою, як і реалізація Деснянською РДА в м.Києві повноважень, делегованих їй у встановленому законом порядку, у зв`язку із реєстрацією у спірній квартирі місця проживання відповідача та наявністю у неї права користування жилим приміщення. Право користування квартирою та право на реєстрацію місця проживання у відповідача виникло внаслідок придбання нею даної квартири на підставі договору купівлі-продажу. З урахуванням того, що за рішенням судів у справі № 754/9233/17 встановлено незаконність вибуття квартири з комунальної власності на підставі підроблених документів, правові підстави для наявності у відповідача права користування спірною квартирою та реєстрації місця проживання відповідача за даною адресою - відсутні. При цьому територіальна громада м.Києва, відновивши своє право власності на квартиру, відновила щодо неї і всі правомочності власника, включаючи право володіння, користування та розпорядження. Позбавлення відповідача права користування спірною квартирою є додатковим способом захисту позивачем права комунальної власності на квартиру, його застосування є необхідним для забезпечення реального захисту прав, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з володіння відповідачки без вирішення питання щодо користування вказаною квартирою не забезпечить повного захисту права власності територіальної громади м.Києва. В той же час, рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання/перебування відповідача за даною адресою.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року, позовні вимоги Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено. Визнано ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника Аветисяна Р.Б. звернулась з апеляційною скаргою, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянта, визнання відповідачки, такою, що втартила право користування квартирою без виселення людей, які проживають у квартирі є неефективним способом захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

Зауважує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 400839279 від 25.10.2024 власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є Територіальна громада, орган місцевого самоврядування, Київська міська Рада.

Отже, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація не є власником квартири, а тому неї відсутне право вимоги у даній справі.

Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, через представника Рибальченко Л.М. подано до суду відзив на апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, та встановлено під час судового розгляду, відповідач ОСОБА_1 не проживає в кв. АДРЕСА_1 , а мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві власності.

Спірна квартира витребувана у ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, та повернута її власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради.

Реалізація териріальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради права власності щодо квартири у повній мірі є неможливою, як і реалізація Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією повноважень, делегованих їй в установленому законом порядку.

Зауважує, що позбавлення відповідачки права користування спірною квартирою є додатковим способом захисту позивачем права комунальної власності на квартиру, його застосування є необхідним для забезпечення реального захисту прав. Рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою є зокрема підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання/перебування відповідача за даною адресою.

Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, є місцевим органом виконавчої влади та в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території Деснянського району м. Києва, а також реалізує повновавження, делеговані їй Київською міською радою.

Кваритра АДРЕСА_1 є об`єктом комунальної форми власності та передана до сфери управління позивача.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Київської міської ради, визначено повноваження позивача, як органу управління цим майном, забезпечувати захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва як власника об`єктів комунальної власності.

Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією через представника Рибальченко Л.М. подано відзив на апеляційну скаргу.

Зазаначає, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, що відповідач ОСОБА_1 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві власності.

У своїх доводах щодо належного способу захисту апелянт посилається на рішення судів у справах: № 378/596/16-ц, № 910/12525/20, № 910/2592/19. Однак, на думку позивача, застосування до спірних правовідносин висновків судів у вказаних справах є неприйнятними, з огляду на різні предмети позовних вимог та різні правовідносини, яких ці спори стосувалися, які не є подібними з даною справою.

Квартира витребувана у ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (справа № 754/9233/17), та повернута її власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київскої міської ради.

Водночас, під час розгляду даної справи судом було встановлено, що відповідач не скористалась своїм правом звернутись з відповідним позовом до продавця квартири про відшкодування збитків.

В частині доводів апеляційної скарги щодо неналежного позивача звертає увагу, що Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади та в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території Деснянського району м. Києва, а також реалізує повноваження, делеговані їй Київською міською радою.

Відповідно до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших актів законодавства, рішення Київської міської ради відповідно до яких визначені повноваження позивача, як органу управління цим майном, забезпечувати захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва як власника об`єктів комунальної власності, які не взято апелянтом до уваги.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 , - адвокат Аветисян М.Р. підтримав подану в інтересах довірителя апеляційну скаргу, просив задовольнити на підставі викладених у ній доводів.

Представник Деснянської районної в м. Києві державна адміністрація, відповідач ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог закону. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування представника у відпустці. Але, суд не вбачав підстав для відкладення розгляду справи, оскільки у позивача наявне юридичне управління (відділ), де працює не один юрист, а тому позивач мав можливість забезпечити явку у судове засідання іншого свого представника.

Враховуючи те, що позивач, відповідач повідомлялися про розгляд справи апеляційним судом належним чином, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності представника позивача, відповідача оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представинка відповідача Аветисяна М.Р., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2020 року у справі № 754/9233/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 29.03.2023 року, позов Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено, витребувано у відповідача на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що останній набувач спірної квартири ОСОБА_1 набула право власності на підставі оплатного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23 травня 2016 року.

Проте судом також встановлено, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 05 липня 2004 року за № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 (первісного набувача квартири) не видавалося, тому спірне нерухоме майно вибуло з володіння територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з порушенням вимог чинного законодавства та поза його волею.

Суд дійшов висновку, що відповідач не набула права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, що визначені законом.

Встановивши, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, з яким погодився Верховний Суд, про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідачки) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України відповідає вимогам закону, а тому спірне майно підлягає витребуванню на користь позивача.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі рішення суду від 28.08.2023 року право власності територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 0, номер відомостей про речове право 55952514.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 25.10.2024 року, станом на вказану дату у спірній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_1 .

Згідно акту від 23.07.2024 року, складеного працівниками ЖЕД-310, в результаті неодноразового відвідування квартири АДРЕСА_1 , двері ніхто не відкрив, але зі слів сусідів в квартирі проживають люди.

Судом також встановлено, що згідно рішення КМР від 02.12.2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м.Києва» та Додатку № 3 до нього, будинок АДРЕСА_4 ) є об`єктом комунальної власності територіальної громади м.Києва в Деснянському районі.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві», будинок АДРЕСА_4 переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) від 31.01.2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», облік відповідно до закона житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, здійснення повноважень щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб належить до повноважень районних в місті Києві державних адміністрацій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі була здійснена на підставі правочину, вчиненого із порушенням вимог чинного законодавства, що встановлено судовими рішеннями у справі № 754/9233/17, та квартира у відповідачки була витребувана на користь законного власника, то підстави для користування відповідачкою вищезазначеною квартирою та для реєстрації відповідача в даній квартирі є втраченими.

Позивач, який діє в межах повноважень, наданих йому Київською міською радою, за якою зареєстровано право власності на законних підставах, правомірно звернувся до суду із цим позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням для подальшого її зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими виснавками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст.9 ЖК України).

Згідно із ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 вважає, що визнання її такою, що втратила право користування квартирою без виселення є неефективним способом захисту у зв`язку з тим, що не презведе до передачі квартири Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради без повторного звернення до суду.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги та звертає увагу на наступне.

28 серпня 2023 року право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на квариру АДРЕСА_1 зареєстроваено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тлумачення ст. 15,16 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні прав користування та розпорядження майном, що перебуває у власості, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право корстування житловим приміщенням, або шляхом вселення.

Оскільки спірна квартира вибула з права власності територіальної громади м. Києва без її волі та витребувана у ОСОБА_1 на користь теритріальної громади м. Києва, на думку колегії суддів, у апелянта відсутні будь-які правові підставі для користування квартирою.

Реалізація територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради права власності щодо квартири у повній мірі є неможливою, як і реалізація Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією повноважень, делегованих їй у встановленому законом порядку власником квартири.

Водночас, позбавлення апелянта права користування спірною квартирою є додатковим способом захисту позивачем права комунальної власнсті на квартиру, оскільки задоволення вимог про витребування майна з володіння відповідачки без вирішення питання щодо користування вказаною квартирою не забезпечить повного захисту права власності територіальної громади м. Києва.

Колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право корисування квартирою є зокрема підставою для зняття уповноваженими собами з реєстрації місця проживання/перебування відповідача за даною адресою.

Верховний Суд в постанові від 29.01.2018 року по справі № 766/1955/16-ц виклав правову позицію, відповідно до якої із припиненням права власності втрачається й право користування жилим приміщенням, як у колишнього власника так і у членів його сім`ї.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV встановлено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у випадку припинення права власності такої особи на спірне майно.

Щодо доводів апеляційної скари про те, що Деснянська районна в м. Києві державна адмінісмтрація не є власником квартири, а тому у неї відсутнє право вимоги у даній справі, колегія суддів заначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села,селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядуванняуправляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 327 ЦК Українку комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальнійвласності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органимісцевого самоврядування.

Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» місцевесамоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державнаадміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві (частина перша статті 10-1 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ»).

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» у районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації,підпорядковуються Київській міській державній адміністрації.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваженняделеговані їй відповідною радою.

Місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження міецевогосамоврядування, делеговані їм відповідними радами (частина 1 статті 14 Закону Укрз«Про місцеві державні адміністрації»).

Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до Додатку № 3 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальноїгромади міста Києва, що розміщені в Деснянському районі» житловий будинок АДРЕСА_4 є об`єктом комунальної власностітериторіальної громади міста Києва в Деснянському районі.

В подальшому розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно додатками 1-10 до розпорядження.

В додатку № 3 до вказаного розпорядження № 1112 зазначено перелік підприємств, організацій та установ, майно, яких віднесено до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

В додатку № 3 до вказаного розпорядження визначено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 переданий до сфери управління Деснянської районно місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до підпункту 4.16 пункту 4 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» районні в місті Києві державні адміністрації здійснюючи управління об`єктами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядженнязабезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва. Крім того, за змістом підпунктів 4.4.,4.5 пункту 4 вказаного розпорядження адміністрації здійснюють облік та закріплення майна на праві господарського відання за підприємствами здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням закріпленого підприємствами майна.

Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади, що діє згідно з Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та реалізує окремі делеговані їй повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), визначені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації №121 від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень».

Зокрема, пунктом 10 додатку 4 зазначеного розпорядження до повноваження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації належить здійснення обліку відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням.

Рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 року № 6930/6971 «Про деякі питання розподілу та передачі житлових приміщень в місті Києві» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державноїадміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва та розміщені на території відповідного району міста Києва, за актами прийому-передачі, забезпечувати в установленому порядку вжиття заходів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання (перебування) осіб, виселення осіб, які самоправно займають житлові приміщення, та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно (житлові приміщення), які в судовому порядку витребувані на користь територіальної громади міста Києва та щодо яких здійснено державну реєстрацію речового права, з метою їх подальшої передачі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до пункту 1 цього рішення.

Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві» уповноважено районні в місті Києві державні адміністрації передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади м. Києва.

Зважаючи на наведене, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація є спеціально уповноваженим виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) суб`єктом щодо здійснення повноважень,наданих останньому згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими актами законодавства, забезпечувати захист майнових та немайиових прав територіальної громади м. Києва, здійснювати облік та закріплення майна, контроль за ефективним використанням та збереженням житлового фонду, що узгоджується з нормами статті 29 Житлового кодексу України та статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в межах делегованих повноважень, наданих органом місцевого самоврядування, відтак вона має право вимоги за такими позовними вимогами та відповідно, наділена правом звернення до суду з даним позовом.

Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, встановив фактичні обставини справи, які необхідні для правильного вирішення спору, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, та дійшом мотивованого висновку про наявність підстав для задоволення позову Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати ОСОБА_1 , не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Аветисяном Робертом Миколайовичем , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 07 липня 2025 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна