Єдиний унікальний номер справи 333/498/25
Номер провадження 2/333/1741/25
РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання позивач представника позивача адвоката відповідача Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Гришко Д.С. Заболотнього О.А. Слінчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої домашнім насильством та пошкодженням майна, -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2025 року, представник позивача адвокат Заболотній О.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості на користь ОСОБА_1 2 000 гривень на відшкодування майнової шкоди та 8000 гривень на відшкодування моральної шкоди та стягнути судові витрати.

Позов обґрунтовує тим, що уперіод з 26.10.2012 по 17.02.2022 ОСОБА_1 перебувала зі ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє синів, НОМЕР_1 та 2018 р.н. У період шлюбу ОСОБА_2 поступово став мінятися та здійснювати щодо позивачки психологічне насильство, ступінь вираженості якого з часом зростала; два рази відповідач застосував до позивачки фізичне насильство. Наведене змусило ОСОБА_1 припинити з відповідачем фактичні шлюбні відносини, змінити разом з дітьми місце проживання та офіційно розірвати шлюб. Проте позивачка була вимушена взаємодіяти зі ОСОБА_2 , надаючи можливість дітям спілкуватися з батьком (це було бажанням самих дітей), під час якої відповідач продовжував застосовувати до заявниці психологічне насильство. У липні 2024 року агресія відповідача досягла свого апогею і вилилася в обставини, які обумовлюють подання даного позову. Так, станом на липень 2024 року позивачка з дітьми у зв`язку з війною перебувала в якості внутрішньо переміщеної особи в м. Кропивницький, де у неї не було друзів, знайомих та рідних. 09.07.2024 ОСОБА_2 зателефонував позивачці та запропонував укласти з ним договір і віддати йому на виховання одного з синів, мотивувавши це бажанням отримати відстрочку від призову на військову службу. Позивачка відмовила відповідачу. В період з 10.07.2024 по 18.07.2024, відповідач здійснив психологічну атаку на позивачку чисельними повідомленнями в месенджерах, які були надіслані безпосередньо ОСОБА_1 , а також її представнику. У цих повідомленнях відповідач звеличував себе та принижував ОСОБА_1 , висловлював їдкі судження щодо позивачки та її рідних, ображав їх, вигадував або перекручував обставини життя, формував почуття провини, погрожував, залякував, проявляв сексизм, нав`язував своє «спілкування» тощо. ОСОБА_2 надіслав представнику вночі близько 90 непотрібних для взаємодії фотографій, серед яких була вирита могила з гробом, надгробники, баба відповідача під крапельницею тощо, що саме по собі викликає сумніви в адекватності поведінки відповідача. Свою агресію відповідач проявляв свідомо та системно. 18.07.2024 ОСОБА_2 зателефонував дітям та сказав, що проїздом з іншого міста завітає до них. Діти почали проситися до батька і попри поведінку відповідача ОСОБА_1 була змушена надати дітям можливість побачитися з батьком, оскільки це було їхнім бажанням. Через недбале відношення до специфічних потреб дітей ОСОБА_2 не можна наодинці залишати з дітьми, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заздалегідь взаємно погодили, що зустріч буде відбуватися в присутності ОСОБА_1 . Однак під час зустрічі, рухаючись 18.07.2024 учетвером в автівці ОСОБА_2 до парку, той різко змінив настрій, зупинився біля магазину «АТБ» (вул. Вокзальна, 74, м. Кропивницький) і почав силоміць витягати позивачку з автівки, вимагаючи залишити його наодинці з дітьми. На відеозапису видно, як кремезний чоловік (відповідач), знаходячись в агресивному стані, маючи статеву та статурну перевагу, хапає жінку (позивачку) за руку і ногу та зневажливо, застосовуючи фізичну силу, силоміць намагається витягнути позивачку з автівки. Оскільки різка зміна настрою на агресивну злякала позивачку та дітей, вона вирішила їх забрати з автівки і повернутися додому. Проте відповідач, застосовуючи силу, заважає цьому, хапає позивачку та силоміць відштовхує від автівки. Далі, оскільки позивачка намагалася викликати поліцію, відповідач, застосовуючи силу, вихопив у неї телефон та щосили жбурнув його на бетонну плитку. Після цього позивачці вдалося визволити дітей з машини, які перебували в наляканому агресивною поведінкою батька стані. Діти обіймали від страху матір, а та обіймала дітей, захищаючи їх. Кривдник намагався відібрати дітей у матері, проте видно, що самі діти не хотіли з ним йти. Насідаючи своєю масою, кривдник притиснув заявницю та дітей до стінки і агресивно щось виказує. Позивачка ще раз спробувала зателефонувати в поліцію, проте відповідач, знову застосовуючи силу, хапає позивачку за руки, силоміць вириває телефон та щосили вдаряє об бетонну плитку. Після цього відповідач з зухвалою посмішкою, розуміючи, що телефон знищено і позивачка не може ним скористатися, підіймає його та зі зневажливим видом повертає телефон. Протягом описаних подій відповідач словесно ображав позивачку. Під час застосування сили відповідач спричинив позивачці значний фізичний біль (аж до синців), тим самим, а також словесними образами і погрозами, викликав у позивачки та її дітей сильний емоційний стрес, що призвело до повної деморалізації ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач спочатку в листуванні застосував до позивачки психологічне насильство, а після цього під час особистої зустрічі застосував до позивачки психологічне та фізичне насильство, пошкодивши при цьому її смартфон. Поведінка відповідача викликала у ОСОБА_1 страх за свою та дітей безпеку, емоційну невпевненість, відчуття незахищеності, сильне психологічне пригнічення та виснаження тощо. Тому відразу після початку насильства ОСОБА_1 почала звертатися до поліції з відповідними заявами від 12.07.2024, 13.07.2024, 18.07.2024 (повідомлення службі 102), 21.07.2024 (додаються). Також заявниця (в особі представника) звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою від 31.07.2024 про видачу обмежувального припису. За наслідком розгляду заяви про видачу обмежувального припису Комунарським районним судом м. Запоріжжя постановлене відповідне рішення від 12.08.2024 у справі № 333/6704/24, яке набрало законної сили. Даним Рішенням визнано факт психологічного та фізичного насильства за вищевказаними двома епізодами, а саме в листуванні та біля магазину «АТБ», а також пошкодження смартфону під час другого епізоду насильства. Також за наслідком розгляду заяв до поліції на відповідача було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За даними протоколами постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2024 у справі № 404/6881/24 відповідача було визнано винним у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, а також встановлено факт фізичного насильства під час подій біля магазину «АТБ» та пошкодження під час цього смартфону позивачки. Домашнім насильством у вигляді психологічного насильства в листуванні, психологічного та фізичного насильства біля магазину «АТБ», а також пошкодженням смартфону, відповідачем було спричинено позивачці майнову та моральну шкоду.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2025 року по справі відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просять його задовольнити,підтримують доводи зазначені у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що не заперечує, щодо позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди та заперечує, щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу. Вважає їх завищеними та не обґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із до ч.1 та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого 20 жовтня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Від даного шлюбу сторони по справі мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 лютого 2022 року по цивільній справі № 333/8058/21, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрованої служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1019 від 26 жовтня 2012 року. Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_5 залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2021 року і до досягнення повноліття дітей.

Рішення набрало законної сили 22 березня 2022 року.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12 серпня 2024 року по цивільній справі № 333/6704/24 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис строком на два місяці, яким:

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувати ближче 100 (ста) метрів від місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наближатися на відстань 10 (десяти) метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вести листування з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Рішенням встановлено, що « … У період шлюбу ОСОБА_2 поступово став мінятися та здійснювати щодо заявниці психологічне насильство, ступінь застосування якого з часом зростала. Крім того, два рази ОСОБА_2 застосував до неї фізичне насильство.

Такі дії ОСОБА_2 змусили ОСОБА_1 припинити з останнім фактичні шлюбні відносини, змінити разом з дітьми місце проживання та офіційно розірвати шлюб.

09.07.2024 року ОСОБА_2 запропонував їй укласти договір і віддати йому на виховання одного з синів, мотивувавши це бажанням отримати відстрочку від призову на військову службу. ОСОБА_1 відмовила йому, оскільки добровільно не розлучиться з дітьми.

Після цього, у період з 10.07.2024 року по 18.07.2024 року, ОСОБА_2 здійснив психологічний тиск на неї чисельними повідомленнями в месенджерах.

18.07.2024 року ОСОБА_2 зателефонував дітям та повідомив, що завітає до них. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заздалегідь погодили, що зустріч буде відбуватися тільки у присутності заявниця у м. Кропивницькому, де остання тимчасово як внутрішньо переміщена особа проживала разом із дітьми.

Однак під час зустрічі, рухаючись учотирьох в автомобілі ОСОБА_2 до парку, у останнього різко змінився настрій, він зупинив автомобіль біля магазину «АТБ» і почав силоміць витягати її з машини, вимагаючи залишити його наодинці з дітьми. Оскільки заявниця намагалася викликати поліцію, ОСОБА_2 застосовуючи силу, вихопив у неї мобільний телефон та щосили жбурнув його на бетонну плитку. Після цього заявниці вдалося визволити дітей з машини, які перебували в наляканому агресивною поведінкою батька стані.

Поведінка ОСОБА_2 викликає у ОСОБА_1 страх за свою та дітей безпеку, емоційну невпевненість, відчуття незахищеності, сильне психологічне пригнічення та виснаження.

Тому відразу після початку насильства ОСОБА_1 почала звертатися до поліції з відповідними заявами (про застосування домашнього насильства) від 12.07.2024 року та 18.07.2024 року.…..»

Рішення набрало законної сили 12 вересня 2024 року.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2024 року встановлено, що «….Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП:

- серії ВАД № 016561 від 24.07.2024 року: 10.07.2024 року близько 12-05 год. ОСОБА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , яка перебувала за адресою: АДРЕСА_4 , та отримала смс-повідомлення від ОСОБА_2 образливого характеру та погрозах, чим принижував честь та гідність ОСОБА_1 , та могла отримати шкоду психічному здоров`ю;

- серії ВАД № 270692 від 24.07.2024 року: 18.07.2024 року близько 18-50 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме словесно ображав та погрожував, що могло завдати шкоди її психічному здоров`ю…»

Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова набрала законної сили 19 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1, 3 cт. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що для визначення вартості заподіяної ОСОБА_2 матеріальної шкоди та відновлення мобільного телефону, позивач ОСОБА_1 звернулася до СЦ «СКЛЯР». Відповідно до акту оцінки вартості матеріалів та ремонтних робіт № 64 від 03 січня 2025 року встановлено, що мобільний телефон, Realme C21y IMEI НОМЕР_4 : дисплейний модуль заміна, рама заміна, задня кришка заміна, сім-лоток заміна, живлення заміна. Загальна вартість необхідних матеріалів та ремонтних робіт складає 2 000 гривень.

Ураховуючи те, що згідно чинного законодавства відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, суд дійшов висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог відповідачем не подано.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 з відповідними змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 вищезазначеної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням мобільного телефону, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відповідного відшкодування суд приймає до уваги твердження позивача, що через протиправні дії відповідача вона змушена тривалий час відчувати душевні страждання та переживання, що негативно вплинуло на її психологічний спокій, здоров`я та спокійний побут.

При цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди з суми 8 000,00 грн до 2 000,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно роз`яснень, які містяться в 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу було надано договір про надання правничої допомоги від 24 грудня 2024 року, додатковий договір до договору про надання правничої допомоги від 24 грудня 2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1157915 від 13 січня 205 року, акт про передачу-прийняття виконаних робіт від 09 червня 2025 року, опис судових витрат позивача і робіт адвоката, рахунки на оплату, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 12 500,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікованим фахівцем; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Крім того, суд наголошує, що для покладення на сторону відповідача витрат пов`язаних зі сплатою гонорару адвоката суд повинен бути переконаний в безпосередній та якісній участі адвоката у процесуальних діях сторони впродовж розгляду справи судом.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи із умов договору про надання послуг, беручи до уваги складність справи та обсяг виконаних робіт, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши надані докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Також, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача документально підтвердженні витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 140 ЦПК України), а саме:

-Друк для відповідача примірника позовної заяви 225 грн; DVD-диск для надіслання відповідачу відео файлу 33 грн, поштова відправка відповідачу на адресу реєстрації позовної заяви 50 грн, поштова відправка відповідачу на фактичну адресу 45 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи подачу позовної заяви позивачем до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому підлягає застосуванню понижений коефіцієнт 0,8.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 1 937 гривень 92 копійки.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81, 141-142, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої домашнім насильством та пошкодженням майна задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адреса: АДРЕСА_7 ; РНОКПП: НОМЕР_6 2 000 гривень 00 копійок /дві тисячі гривень нуль-нуль копійок/на відшкодування майнової шкоди, 2 000 гривень 00 копійок /дві тисячі гривень нуль-нуль копійок/на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адреса: АДРЕСА_7 ; РНОКПП: НОМЕР_6 судові витрати у розмірі 353 гривні 00 копійок /триста п`ятдесят три гривні нуль-нуль копійок/ та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень 00 копійок /дві тисячі гривень нуль-нуль копійок/.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1 937 гривень 92 копійки/однієї тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень дев`яносто дві копійки/.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов