Справа № 486/884/22
Провадження № 22-ц/812/ 1301 /23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Півдонноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Далматовою Г.А., дата складання повного тексту не вказана, за заявою ОСОБА_1 про виправлення арифметичних помилок у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Сорочана В.О., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 . Після його смерті спадкоємці - син ОСОБА_2 , дружина спадкодавця ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 успадкували по 1/3 частки від 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та по 1/3 частці земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді 2/3 часток житлового будинку та 1/3 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є її син позивач ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 . Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 .

При зверненні до Южноукраїнської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач отримав відмову, мотивовану відсутністю правовстановлюючих документів.

Зазначає, що позивач є повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця, отримує соціальну допомогу по інвалідності, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Вважає, що як обов`язкова частка у спадщині позивачу має належати 1/6 частка будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на викладене, та з врахуванням уточненння позовних вимог, позивач остаточно просив визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на 1/6 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться зацією ж адресою в порядку спадкування, та стягнути судові витрати.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2024 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 , визнано за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на 1/6 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просила виправити арифметичні помилки в рішенні суду від 22 травня 2024 року та викласти абз. 56 мотивувальної частини рішення в наступній редакції: «З письмових доказів, доданих до позову вбачається, що за життя спадкодавець ОСОБА_7 розпорядилась на рахунок всього свого майна та заповіла його онуці ОСОБА_1 . Однак, син померлої ОСОБА_2 на момент смерті був і на теперішній час є особою з інвалідністю III групи безстроково, а тому має право на обов`язкову частку у розмірі половини частини, яка належала б двом особам у разі спадкування за законом, а саме, 1/12 (1/3:2:2) частки земельної ділянки, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/6 (2/3:2:2) частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .».

Викласти абз. 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення арефметичних помилок відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цієї заяви.

Судом першої інстанці зазначено, що в мотивувальній частині рішення встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_7 розпорядилась на рахунок всього свого майна та заповіла його онуці ОСОБА_1 . В подальшому зазначено, що син померлої ОСОБА_2 на момент смерті був і на теперішній час є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково, а тому має право на обов`язкову частку у розмірі половини частини, яка належала б двом особам у разі спадкування за законом.

В подальшому судом здійснено розрахунок, а саме, 1/6 (1/3:2) частки земельної ділянки, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:007:0006, площею-- 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 (2/3:2) частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У наведеному відповідачем розрахунку частка ОСОБА_2 у спадковому майні двічі ділиться на два. Будь-які обґрунтування такого поділу відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити рішення, яким виправити арефметичну помилку в рішенні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2024 року.

Так, зокрема зазначає, що судом першої інстанції під час винесення рішення у даній справі 22 травня 2024 року було пораховано просто частку позивача за законом, а не обов`язкову частку, та допущено дві помилки розрахунках спадкових часток в описовій частині: відносно і будинку, і земельної ділянки, але в резолютивну частину рішення перенеслась лише одна помилка: відносно земельної ділянки, а от щодо будинку, то в резолютивній частині помилок немає.

Звертає увагу, що в 56 абзаці тексту рішення у даній справі від 22.05.2024 суд виклав наступне: Документ сформований в системі «З письмових доказів, доданих до позову вбачається, що за життя спадкодавець ОСОБА_7 розпорядилась на рахунок всього свого майна та заповіла його онуці ОСОБА_1 . Однак, син померлої ОСОБА_2 на момент смерті був і на теперішній час є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково, а тому має право на обов`язкову частку у розмірі половини частини, яка належала б двом особам у разі спадкування за законом, а саме, 1/6 (1/3:2) частки земельної ділянки, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 (2/3:2) частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .»

В той же час, з огляду на викладений зміст ч. 1 ст. 1241 ЦК України у вищезгаданому абзаці та встановлене судом коло осіб спадкоємців, розрахунок обов`язкової частки земельної ділянки, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для ОСОБА_2 мав становити 1/12 (1/3:2:2) частки земельної ділянки, а розрахунок частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно 1/6 (2/3:2:2). Описані арифметичні помилки в розрахунках, мали наслідком викладення абзацу 3 резолютивної частини рішення суду з помилкою, а саме: «Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:007:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .»

Зауважує, що фактично в даній справі, з огляду на наявність двох спадкоємців за законом (позивача та підповідачку ОСОБА_3 ), позивач мав право на обов`язкову частку, яка становила половину половини спадкового майна, тому і має бути подвійне ділення, яке було наведено в заяві на виправлення арифметичних помилок.

За такого, судом першої інстанції встановлено (абз. 3 рішення суду у даній справі від 22.05.2024), що в спадковій масі після смерті ОСОБА_7 залишилась спадщина у вигляді 2/3 часток житлового будинку та 1/3 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є її син позивач ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 . Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 . Розрахунок спадкування ОСОБА_2 будинку 2/3 :2 = 1/3 (частка за законом): 2 = 1/6 обов`язкова частка за законом Розрахунок спадкування ОСОБА_2 земельної ділянки 1/3 :2 = 1/6 (частка за законом): 2 = 1/12 обов`язкова частка за законом

Відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 на час перегляду судового рішення не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту ст.367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Так, положеннями ст. 269 ЦПК України передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Отже, законом передбачені випадки, коли можуть бути усунені недоліки рішення суду тим самим судом, що його ухвалив.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року, справа № 369/8367/16-ц). В цій же постанові окремо зауважено, що суд не має права змінювати зміст судового рішення.

Арифметичні помилки - це помилки, пов`язані з розрахунками, які були зроблені судом під час прийняття рішення. Такими помилками, зокрема, можуть бути неправильний розрахунок суми позовних вимог, яка, на думку суду, підлягає присудженню позивачу, або неправильний розрахунок розподілу судових витрат. Не є арифметичними помилками, а, отже, і не може бути виправлене в порядку, передбаченому вказаною статтею, застосування неправильних методик підрахунку, застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень. Суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився (постанова Верховного Суду від 07 травня 2020 року в справі № 576/599/17-ц).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року в справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. У резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності.

Зазначена правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2021 року у справі № 2-3259/11 (провадження № 61-5640св21).

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви дійшов вірного висновку, що неточності про які вказує заявник не є арифметичною помилкою в розумінні ст.269 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в оскаржуваній ухвалі відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , встановивши розмір часток спірної земельної ділянки, свідчать про незгоду заявника з методикою розрахунку судом розмірів спірної земельної ділянки, що могло бути підставою для оскарження рішення Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2024 року в апеляційному порядку, чого нею зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про виправлення виправлення арифметичних помилок у рішенні суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.