Справа № 184/1510/24
Номер провадження 2/184/212/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокум. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Шаврової Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Шаврова Наталія Михайлівна до ОСОБА_2 «про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності на частину квартири»-,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за нею право власності на частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , який з 26.11.2014 року і по день своїй смерті перебував в зареєстрованому шлюбі з її матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом є тільки його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на частини квартири АДРЕСА_1 та все інше майно, що належало йому на час його смерті.

Вказана квартирі зареєстрована на праві власності на ім`я ОСОБА_4 частина та на ім`я його батька ОСОБА_5 - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопаду 1994 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Право власності на їх ім`я зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Нікополь в реєстровій книзі № 36, реєстровий запис № 5560.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на частину зазначеної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті був його син ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5 .. ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті та був зареєстрований разом з ним за однією адресою. Вказана обставина підтверджується довідкою Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 03.08.2004 року на адресу КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Таким чином кожен з них, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали право власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх батька. ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_2 не оформляли своїх спадкових прав на спадщину, що відкрилася після смерті їх батька. Однак ніхто і ніколи не оспорював право ОСОБА_2 на частку вказаної квартири. Таким чином після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на частини зазначеної квартири.

ОСОБА_2 , як спадкоємиця другої черги за законом, після смерті свого брата ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. з заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємиця першої черга за законом ОСОБА_3 , дружина померлого ОСОБА_4 не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто через три місяця після його смерті. Разом з тим вона вважається, такою, що прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_4 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона постійно проживала разом із своїм чоловіком на час відкриття спадщини. Заяву про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , вона нотаріусу не подавала.

Позивачка протягом встановленого законом строку звернулася до приватного нотаріуса Бойко Л.П. з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері.

Приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 25.10.2023 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини зазначеної квартири, посилаючись на те, що наданими нею документами не підтверджується факт прийняття спадщини її матір`ю ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 оскільки на час його смерті їх офіційне місце проживання було зареєстровано за різними адресами. ОСОБА_4 на час своєї смерті був зареєстрований на постійне місце проживання в кв. АДРЕСА_1 , його дружина ОСОБА_3 на час смерті її чоловіка була зареєстрована на постійне місце проживання в кв. АДРЕСА_2 . Позивач посилається на те, що її мати до дня смерті ОСОБА_4 перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі та постійно проживала разом з ним. Як подружжя вони вели спільне господарство за місцем реєстрації ОСОБА_4 , в квартирі АДРЕСА_1 . Вони разом на спільні кошти подружжя придбали речі побутового користування, меблі, електротехніку, разом здійснювали поточний ремонт квартири, разом за спільні кошти сплачували витрати за спожиті комунальні послуги. Таким чином ОСОБА_3 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка, а вона у свою чергу прийняла спадщину після своєї матері.

На підтвердження викладених обставин позивачка посилається на письмові докази та на пояснення свідків.

Метою встановлення факту постійного проживання її матері з її чоловіком на час його смерті є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Позивачка та її представник адвокат Шаврова Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки не повідомила, відзив не надала.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали показання, згідно яких пояснили, що ОСОБА_3 дійсно постійно проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 на час його смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Зокрема, свідок ОСОБА_6 пояснила, що протягом багатьох років була знайома з померлим ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_3 , мала з ними дружні стосунки, часто відвідувала їх за місцем їх проживання. Вона працює в міській лікарні лікарем лаборантом, в який ОСОБА_3 працював сімейним лікарем. Їй відомо, що ОСОБА_3 почала проживати разом з ОСОБА_3 за місцем його проживання з 2009 року і залишалася проживати там до дня своєї смерті. В 2014 році вони зареєстрували шлюб. Вони як подружжя вели спільне господарство і жодного разу не припиняли сумісного проживання до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює завідуючою лабораторії міської лікарні, в який померлий ОСОБА_4 працював сімейним лікарем. Протягом багатьох років вона була знайома з ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_3 , яка також працювала в міській лікарні. ЇЇ чоловік та вона мали дружні стосунки з ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_3 разом святкували дні народження. часто відвідували один одного. Тому їй достовірно відомо, що ОСОБА_3 почала проживати разом з ОСОБА_4 за місцем його проживання з 2009 року. В 2014 році вони зареєстрували шлюб. Протягом всього часу, починаючи з 2009 року і до дня смерті ОСОБА_4 вони разом проживали в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , його дружина померла через три місяця після його смерті , в жовтні 2022 року.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) являється донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія НОМЕР_1 виданого 15.08.2000 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 225, свідоцтвом про її одруження серія НОМЕР_2 виданого 11.08.2021 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 99.

З 26 листопада 2014 року її мати ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію їх шлюбу серії НОМЕР_3 виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). актовий запис № 236.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_4 виданого 11.07.2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 439. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_5 виданого 17.10.2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 641. Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_6 виданого 12.02.2004 року відділом ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 73. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира зареєстрована на праві власності на ім`я ОСОБА_4 1/2 частина та на ім`я його батька ОСОБА_5 - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопаду 1994 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Право власності на їх ім`я зареєстровано КП « Бюро технічної інвентаризації» м. Нікополь в реєстровій книзі № 36 , реєстровий запис № 5560.

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті був його син ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті та був зареєстрований разом з ним за однією адресою.

Довідкою Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 03.08.2004 року на адресу КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджується факт прийняття ними спадщини після смерті їх батька ОСОБА_5 .

Таким чином кожен з них, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали право власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх батька.

Після смерті ОСОБА_4 , таким чином відкрилася спадщина на частини квартири АДРЕСА_1 , яку прийняла його дружина ОСОБА_3 , яка перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2014 року та постійно проживала разом з ним на час його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 постійно проживала без реєстрації разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 на час його смерті за місцем його реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації в вказаній квартирі. Факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті підтверджується дослідженими судом письмовими доказами та поясненнями допитаних судом свідків.

Дослідженими судом матеріалами справи, у тому числі вищезазначеними письмовими доказами, копіями квитанцій на оплату за комунальні послуги кв. АДРЕСА_1 за підписом ОСОБА_3 , фотознімками та поясненнями допитаних судом свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується факт постійного проживання матері позивача, ОСОБА_3 разом з її чоловіком ОСОБА_4 на час його смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином згідно ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не заявляла про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 .

Таким чином вона вважається такою, що прийняла спадщину. що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_4 ..

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_3 , дружина померлого ОСОБА_4 , є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті.

ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 та спадкоємцем другої черги за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла її донька ОСОБА_1 , яка протягом встановленого законом строку звернулася до приватного нотаріуса Бойко Л.П. з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно Витягу про реєстрації у Спадковому реєстрі, встановлено, що у приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. зареєстрована спадкова справа, що була відкрита після смерті ОСОБА_3 ..

Встановлено, що відповідно до постанови приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.10.2023 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини квартири АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , в зв`язку з тим, що матеріалами спадкової справи не підтверджується факт проживання матері позивачки разом з її чоловіком ОСОБА_4 на час його смерті, оскільки на час його смерті їх офіційне місце проживання було зареєстровано за різними адресами.

Оскільки нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з вказаної вище причини, відповідно до правової позиції Верховного суду вона має право просити суд разом з встановленням факту, що має юридичне значення, вирішити питання про визнання за мною право власності на спадкове майно.

У постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 зазначено наступне: «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право».

До аналогічного висновку, згідно якого, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, надійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст.ст.1217,1258,1261,1262 спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 350/1850/17, факт того, що особа за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті спадкодавця, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту постійного проживання матері позивача ОСОБА_3 з її померлим чоловіком ОСОБА_4 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правову допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які вона понесла і які очікує понести зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги/ встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи,- 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним: до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,- 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,- 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, (ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України).

На підставі вище викладеного розрахунок судових витрат Позивача у зв`язку зі зверненням до суду, а саме витрати на професійну правничу допомогу, становить 14.500 тисяч гривень. Означені витрати було підтверджено Договором про надання правничої допомоги, квитанціями за № 54, 55.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11,12,76,77,81,189-200,263-265,268,293-294,315-319,354,355 ЦПК України , ст. 126-1221, 1261, ч. 3 ст. 1268, 1297 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Шаврова Наталія Михайлівна до ОСОБА_2 «про встановлення факту що має юридичне значення та про визнання права власності на частину квартири» - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 84,5 кв. м. та житловою площею 51,2 кв. м..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,8 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 14.500 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.07.2025 року.

Суддя Покровського міського суду В. І. Томаш