Номер провадження: 22-ц/813/2877/25
Справа № 521/8485/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Вейко А.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в інтересах якого діє Рикіна Юлія Ігорівна, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, -

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум в розмірі 97 091,79 гривень пенсійних виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебуває ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримує пенсію за вислугу років.

Відділом з питань перерахунків №1 Головного управління Пенсійного фонду України була проведена інвентаризація пенсійних справ та здійснено запит 18.08.2020 №13873/03-16 до управління контрольно-перевірочної роботи щодо підстав видачі довідки №Е-2836 від 25.11.2005 про заробітну плату ОСОБА_1 .. Згідно акту перевірки №7939 від 15.10.2020 довідку №Е-2836 від 25.11.2005 замінено на довідку №3572-11.1-33 від 02.11.2020 за період роботи в ЧПОРП «АНТАРТИКА», у зв`язку з наданням недостовірної інформації. Після перевірки та доопрацювання пенсійної справи рішенням №134496 від 14.04.2021 пенсію відповідача було перераховано.

З урахуванням вищевикладених фактів, за період з 01.10.2017 по 30.04.2021 виникла переплата в розмірі 97 091,79 грн, у зв`язку з чим винесено рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 28.04.2021 №286, та яка станом на даний час відповідачем добровільно не повернута. На адресу відповідача Головним управлінням було направлено листи від 06.05.2021 №1500-0404-8/57085 та від 27.05.2021 №1500-0305-8/66611 про необхідність повернення надміру виплаченої суми пенсії.

Таким чином, надміру виплачена сума пенсійних виплат у розмірі 97 091,79 грн повинна бути повернена шляхом стягнення її з відповідача на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області переплату пенсії у розмірі 97 091,79 гривень та судовий збір в сумі 2 270 гривень.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року у цивільній справі №521/8485/21 задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року в задоволені позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Вейко А.В., яка заперечувала щодо апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ №280 від 23.07.2014, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003. Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з його боку або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що причиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку.

Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у разі призначення її на підставі достовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №607/4570/17-ц (провадження №61-29030св18).

Колегія суддів зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримує пенсію за вислугу років.

На розгляді в Одеському окружному адміністративному суді перебувала справа №420/9674/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

В позовні заяві зазначено, що відділом з питань перерахунків №1 Головного управління Пенсійного фонду України була проведена інвентаризація пенсійних справ та здійснено запит 18.08.2020 №13873/03-16 до управління контрольно-перевірочної роботи щодо підстав видачі довідки №Е-2836 від 25.11.2005 про заробітну плату ОСОБА_1 .. Згідно акту перевірки №7939 від 15.10.2020 довідку №Е-2836 від 25.11.2005 замінено на довідку №3572-11.1-33 від 02.11.2020 за період роботи в ЧПОРП «АНТАРТИКА», у зв`язку з наданням недостовірної інформації. Після перевірки та доопрацювання пенсійної справи рішенням №134496 від 14.04.2021 пенсію відповідача було перераховано.

З урахуванням вищевикладених фактів, за період з 01.10.2017 по 30.04.2021 виникла переплата в розмірі 97 091,79 грн.

Судом також встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2022 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 шляхом розділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи з урахуванням усіх складових заробітної плати, на календарний рік виконання такої роботи (12 місяців) згідно довідки Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №3572-1 1.1-33 від 02.11.2020, на підставі якої управлінням було виведено переплату пенсії у розмірі 97 091,79 грн.

Зазначена довідка недійсною не визнавалась, Департаментом архівної справи та діловодства не відкликалась та не скасовувалась.

Таким чином, встановлено, що враховуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду, на теперішній час виплата пенсії відповідачу продовжує здійснюватися на підставі довідки Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №3572-11.1-33 від 02.11.2020.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів, що відповідач вчиняв будь-які зловживання з його боку або подав недостовірні дані під час нарахування та виплати пенсії. Також суд вказав, що довідку про заробітну плату №3572-11.1-33 від 02.11.2020 було видано Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради (компетентним органом), відповідач не мав жодного впливу на її заповнення, а тому зловживань з боку відповідача не вбачається.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, які мали місце у зв`язку з безпідставною виплатою пенсії у більшому розміру за відсутності відповідного права. Однак колегія суддів не погоджується із такими твердженнями, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства.

Так, частиною 1 статті 1212 ЦК України, яку просить застосувати представник позивача, встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов:

1) має місце набуття або збереження майна;

2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи;

3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Суд першої інстанції вірно врахував, як положення ст. 1212 ЦК України, так положення ст. 1215 ЦК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача (позивача), дійшов вірного висновку, що передбачені законом підстави для повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог, такий висновок суду відповідає засадам розумності та справедливості.

За таких обставин, доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, крім того були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в інтересах якого діє Рикіна Юлія Ігорівна, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 07 липня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда