Справа № 569/2829/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали та просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, що еквівалентно 189 399,00 грн. (24 травня 2023 року позивачем подано заяву про проведення розрахунку заборгованості станом на 2023 рік де 7000 доларів США еквівалентно 255 980,20 грн.); суму інфляційних витрат від простроченої суми у розмірі 49300,71 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 122756,49 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3615,00 грн.

В судовому засіданні відповідач та представники відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 04 грудня 2009 року між сторонами по справі було укладено договір позики (розписка) про позику грошових коштів.

З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що розписка містить наступні дані: «Розписка, Я, ОСОБА_2 , проживаю в АДРЕСА_1 04.12.2009 р. отримав гроші в борг в ОСОБА_1 10 (десять) тисяч доларів США під 3% річних. 18.01.2010 р. отримав гроші в борг в ОСОБА_1 5 (п`ять) тисяч доларів США під 3 (виправлено) 4 % в місяць. Станом на 18.05.2011 р. сума заборгованості склала 15 (п`ятнадцять) тисяч доларів США та 10 766 тис. доларів США процентів, однак було повернуто 2,5 тис.доларів США. Станом на 31.12.2011 р. загальна заборгованість з процентами склала 28928 тис. доларів США. Починаючи з 2012 року із загальної суми 28928 тис. доларів США 3% в місяць складає 867 доларів США. Станом на 01.09.2012 сума заборгованості за відсотки склала 3098 доларів США. Вищезгадані кошти зобов`язуюсь повернути до 31.12.2012 підпис ОСОБА_2 14.09.2012 р.». На звороті розписки містяться наступні дані: «23 квітня 2013 ОСОБА_1 отримав 20 тис. доларів США (двадцять тисяч). Отримав 20.000 $ підпис. залишилось 7 тис. доларів США на 23.04.2013 р. підпис. Зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р. підпис.».

При цьому, дані про надання позивачем в борг відповідачу грошових коштів в розмірі 7000,00 доларів США, які є предметом позову в даній справі у вищезазначеній розписці не містяться. Іншої розписки/договору позики про надання відповідачу позивачем у борг грошових коштів в розмірі 7000,00 доларів США суду надано не було.

Під час судового розгляду справи, сам позивач, зокрема, надав суду пояснення про те, що у 2009 році він позичив ОСОБА_2 10000 доларів США та 5000 доларів США, про що останній написав розписки. В подальшому оригінали даних розписок були повернуті позивачем відповідачу у зв`язку з поверненням позики на суму 15000 доларів США. При цьому, ними не обумовлювалась сплата відсотків за користування позиченими грошовими коштами. Тобто, відповідач позичивши у позивача 15000,00 доларів США повинен був повернути таку ж саму суму позики, що ним і було зроблено. При цьому, грошові кошти в розмірі 7000,00 доларів США позивач відповідачу не передавав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні та в позовній заяві позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує нормами права, якими регулюються договірні відносини позики. Однак, з долучених позивачем письмових доказів не вбачається, що позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 доларів США. Крім того, позивачем не було подано суду письмових доказів отримання відповідачем вказаних коштів, зокрема письмового підтвердження відповідача (його підпису) та, відповідно, і зобов`язання про повернення грошей в обумовлені терміни.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено по даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: чи виконано рукописний напис «Зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 року» та підпис під ним у розписці від 23 квітня 2013 року особисто ОСОБА_2 або іншою особою? Якщо так, то чи виконано цей напис під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), навмисно зміненим почерком, чи перебувала особа, яка вчинила зазначений напис та підпис у незвичайному стані?

Вказаною ухвалою судом було попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №15204 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №569/2829/19 складеного 04 березня 2024 року вбачається, що проведення почеркознавчої експертизи доручено атестованому експерту вищого класу ОСОБА_3 , яка має повну вищу освіту, кваліфікацію за спеціальністю «Дослідження почерку та підпису» і стаж експертної роботи х 2000 року. Про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України за складання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків експерт Л.Фраймович попереджена.

З висновку експерта вбачається наступне:

рукописний запис «зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р.» у нижній частині зворотної сторони розписки від 14.09.2012 від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про отримання грошей в борг виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою під впливом на процес письма тимчасових збиваючих факторів штучного характеру, зокрема з ретельним наслідуванням почерку ОСОБА_2 .

Підпис від імені ОСОБА_2 під рукописним записом «зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р.» у нижній частині зворотної сторони розписки від 14.09.2012 від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про отримання грошей в борг виконаний під впливом на процес письма тимчасових збиваючих факторів штучного характеру, зокрема, із застосуванням технічних прийомів шляхом перерисовки у світлі, що проходить, із використанням як моделі підпису від імені ОСОБА_2 , що розміщений під рукописним записом «залишилось 7 тис. доларів США на 23.04.2013р.» на зворотній стороні вказаної розписки, у зв`язку з чим питання щодо виконавця підпису не вирішувалось через спосіб виконання досліджуваного підпису.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 повністю підтримала висновок експерта №15204 за результатам проведення судової почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, складений 04 березня 2024 року та підстави, викладені у висновку. Крім того пояснила, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2023 року експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

Як вбачається з висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року по справі №227/3760/19-ц … підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений…. У випадку, коли сторона не виявила свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносин за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 зроблено висновок про те, що … не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідач умови договору позики не погоджував, волю на вчинення правочину не виявляв. В свою чергу позивач на спростування кваліфікації договору позики, як неукладеного не надав доказів виконання його умов обома сторонами (зокрема, як передавання грошових коштів в борг, так і часткового погашення заборгованості).

В постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі (провадження №6-1967цс15) зазначено, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником грошових коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання цих коштів.

У своїх постановах, зокрема від 22 серпня 2019 року по справі №369/3340/16-ц, від 18 травня 2020 року по справі №177/1659/17, від 03 червня 2020 року у справі №461/9270/18-ц Верховний Суд зробив висновок, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. З урахуванням обставин справи, що переглядається, а саме встановлення факту непогодження ОСОБА_2 умов розписки власноручним підписом, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать наведеним ОСОБА_1 у касаційній скарзі висновкам Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та Верховного Суду України щодо правової природи розписки як підстави виникнення боргового зобов`язання, оскільки у цій справі подана до суду розписка не підтверджує факту отримання відповідачкою позики від позивача.

Як зазначено у висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №464/3790/16-ц за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інші сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги) оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року по справі №201/11388/17 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Так, у постанові верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №917/1307/18 зроблено висновок про те що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, або задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові від 22 січня 2020 року по справі №674/461/16-ц Верховний Суд зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника/ів правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

З`ясування факту підписання чи не підписання правочину має вирішальне правове значення при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповдіно до ч.4 ст.102 ЦПК України висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповдіно до ч.6 ст.102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Відповідно до ч.7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповдіно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10 травня 2018 р. у справі №387/266/17).

Досліджений в судовому засіданні висновок експерта №15204 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №569/2829/19 складеного 04 березня 2024 року виготовлений безпосередньо для подання до суду, експерт ухвалою суду попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Підстав для неврахування вказаного висновку експерта при розгляді даної цивільної справи суд не вбачає, оскільки він жодним чином не спростований стороною позивача.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивачем належними та допустимими доказами не було доведено заявлених ним позовних вимог, а саме те, що позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 доларів США; згідно висновку експерта рукописний запис «зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р.» у нижній частині зворотної сторони розписки від 14.09.2012 від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про отримання грошей в борг виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою під впливом на процес письма тимчасових збиваючих факторів штучного характеру, зокрема з ретельним наслідуванням почерку ОСОБА_2 та виконаний під впливом на процес письма тимчасових збиваючих факторів штучного характеру, зокрема, із застосуванням технічних прийомів шляхом перерисовки у світлі, що проходить, із використанням як моделі підпису від імені ОСОБА_2 , що розміщений під рукописним записом «залишилось 7 тис. доларів США на 23.04.2013р.»; вказаний висновок позивачем не спростований; підстав для неврахування вказаного висновку експерта при розгляді даної цивільної справи суд не вбачає; інших письмових доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивачем суду не подано, а тому з цих підстав у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення суми боргу у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, що еквівалентно 189 399,00 грн. (24 травня 2023 року позивачем подано заяву про проведення розрахунку заборгованості станом на 2023 рік де 7000 доларів США еквівалентно 255 980,20 грн.); суму інфляційних витрат від простроченої суми у розмірі 49300,71 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 122756,49 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому не підлягає до задоволення і вимога про стягнення понесених судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов