Справа № 700/420/25
Провадження № 2/700/247/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді: Пічкура С.Д., за участю секретаря судового засідання: Нетребенко В.О., представника позивачки: адвоката Євича С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду в смт. Лисянка Черкаської області цивільну справу №700/420/25, провадження № 2/700/247/25 за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) представник позивача адвокат Євич Сергій Петрович ( адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Лисянської селищної ради (місцезнаходження: пл. Миру, 27 смт. Лисянка Звенигородського району Черкаської області) про визнання права власності на житло,

установив:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку під даним будинком.

В обгрунтування позовних вимог адвокат позивачки вказує, що в 1985 році позивачка з покійним чоловіком побудували будинок за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті Лисянська селищна рада переоформила будівельний паспорт та виділила земельну ділянку під даним будинком. В листопаді 2002 року виготовлено технічний паспорт на будинок у якому відсутні дані щодо самовільного будівництва та вказано, що позивачка є повним власником будинку згідно свідоцтва про право власності видане Лисянською селищною радою. Разом з тим, такий правовстановлюючий документ відсутній і селищна рада не може його видати. Позивачкою було передано технічну документацію державному реєстратору селищної ради, проте дані документи втрачені. На звернення до відповідача, останній лише надав копії архівних рішень щодо передачі у власність присадибної земельної ділянки для будівництва будинку, а сам будівельний паспорт та іншу документацію надати не можуть, вказуючи що вона відсутня, лишилась лише титульна сторінка будівельного паспорта з відміткою районного архітектора про передачу будинку та земельної ділянки. З січня 2003 року позивачка володіє та користуюся вказаним будинком, що підтверджується довідкою селищної ради, а також технічним паспортом, проектом землеустрою та рішенням сільської ради. Разом з тим, відсутній правовстановлюючий документ на право власності. Оскільки позивачка добросовісно заволоділа нерухомим майном, та відкрито володію ним більше десяти років, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

В доповнення до позовних вимог позивачка посилається також на те, що частку будинку необхідно визнати за позивачкою в порядку спадкування після смерті чоловіка, оскільки будинок вони будували разом і він є спільною сумісною власністю подружжя. Інша частина належить їй як співвласнику який його створив, але у зв`язку з втратою документа на право власності теж змушена звертатися до суду з позовом. За таких обставин, при переході права власності на будинок, переходить право власності і на земельну ділянку під будинком, про що селищна рада винесла відповідне рішення про виділення земельної ділянки та виготовлена технічна документація на право власності.

В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Євич С.П. змінені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав вказаних у заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, тобто визнають позов.

Заслухавши представника позивачки, розглянувши матеріалами справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

З довідки Лисянської селищної ради від 11 лютого 2025 року № 261 вбачається, що ОСОБА_1 спільно з чоловіком ОСОБА_2 у 1985 році побудували житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 липня 2001 року № НОМЕР_1 .

Рішенням Лисянської селищної ради від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на передачу у приватну власність земельної ділянки під будинком по АДРЕСА_1 площею 0,0931 га, виготовлено технічну документацію та надано кадастровий номер земельній ділянці :01:004:0459.

З титульної сторінки будівельного паспорта вбачається, що згідно рішення Лисянської селищної ради від 24 жовтня 2002 року №6-2 будівельний паспорт на будівництво будинку по АДРЕСА_1 переоформлено на ОСОБА_1 .

Відповідно до технічного паспорта на вказаний житловий будинок від 22 листопада 2002 року, власником вказано ОСОБА_1 , будинок побудований у 1985 році, дані про самовільне будівництво відсутні.

Згідно будинкової книги, ОСОБА_1 з 09 січня 1982 року і до цього часу зареєстрована та постійно проживає в будинку по АДРЕСА_1 .

Спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому до даних правовідносин застосовуються вимоги ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що передбачено ст. 1296 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Лисянської селищної ради.

За викладених обставин, позивачка має право як спадкоємець першої черги на права та обов`язки свого покійного чоловіка. Більше того, як видно з наданих позивачкою письмових доказів, на її ім`я компетентні органи у зв`язку з смертю чоловіка почали виготовляти технічні та правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, проте втратили їх, що змушує позивачку звертатися до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права. В деяких документах йде посилання на свідоцтво про право власності, проте сам документ в оригіналі відсутній.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України(про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до ч.2ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас, згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.5ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Збудований будинок відповідає ДБН, що підтверджується технічним паспортом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ч. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб суд, у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

З огляду на викладене, визнання позову відповідачем не порушує прав та інтересів сторін та інших осіб, не суперечить вимогам закону, отже може бути прийняте судом.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 5, 12, 13, 71, 74, 81, 142, 211, 258, 259, 263, 265, 273, ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та земельну ділянку під даним будинком площею 0,0931 га, за вказаною адресою, з кадастровим номером :01:004:0459.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2025 року

Суддя С.Д.Пічкур