Справа № 285/5621/24
провадження у справі № 2/0285/413/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Голяки Д.О.,

позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

представника відповідача-позивача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Звягель цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання нерухомості особистою приватною власністю

встановив:

04.11.2024 року до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ.Свої вимоги обґрунтовує тим, що із ОСОБА_4 вона познайомилась у 1988 році. У 1989 році у них народилась перша дитина. У 1992 році вони переїхали до с. Броники, Новоград-Волинського району до його батьків. У 1993 році батьки відповідача виділили їм 2 соток землі для будівництва будинку. З 1993 року вони розпочали будівництво, яке тривало значний час. 1997 року позивач та відповідач офіційно уклали шлюб. Після укладання шлюбу у них народилось ще двоє дітей: син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01.11.2022 року, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, шлюб між ними було розірвано. 15.12.2023 року Брониківською сільською радою позивача ОСОБА_1 було повідомлено, що її знято з реєстрації у спірному будинку в односторонньому порядку відповідачем ОСОБА_4 . Після зняття з реєстрації позивач ОСОБА_1 дізналася, що 14.11.2011 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, що ними разом будувався. У зв`язку із цим вона була змушена звернутися до суду із вказаним позовом, оскільки вважає, що спірний житловий будинок не є особистою власністю відповідача ОСОБА_4 а є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку та припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на житловий будинок. Крім цього просить стягнути із відповідача судові витрати на її користь.

Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23.12.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.01.2025 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву у якій просить визнати спірний житловий будинок його особистою приватною власністю. У позові посилається на те, що будинок будувався ним за особисті кошти та завершено будівництво коли вони не перебували у шлюбі. Тому просить визнати спірний житловий будинок його особистою приватною власністю.

16.04.2025 року ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Купець Б.Л. у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали та просили вимоги задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 просили відмовити.

Представник відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_4 - адвокат Осадчук Т.С. просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги за зустрічним позовом.

Заслухавши сторони, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

З пояснень сторін було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом у с. Броники, Новоград-Волинського району з 1992 року. Раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась спільна дитина син ОСОБА_7 .

Встановлено, що 28.09.1992 року рішенням Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району було надано ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва житлового будинку (а.с. 67).

26.12.1997 року Брониківською сільською радою було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

Після укладання шлюбу у них народилось ще двоє дітей син ОСОБА_5 2000 року народження та донька ОСОБА_6 2007 року народження.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/4772/22 від 01.11.2022 року шлюб між сторонами було розірвано.

Свідоцтво про право власності на житловий будинок видане 21.12.2011 року на підставі рішення виконкому Брониківської сільської ради від 14.11.2011 року (а.с. 12).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав рішення про державну реєстрацію власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 прийнято 29.12.2011 року (а.с. 13).

Встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у справі, та ОСОБА_4 - відповідач у справі, на момент державної реєстрації права власності на нерухомість перебували у шлюбі.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до правил ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05. 2017 року у справі № 6-843цс17.

На підставі вищевикладеного слід задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У свою чергу, ч. 1 ст. 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Ч. 2 цієї статі проголошує, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, також підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 щодо визнання в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також слід задовольнити позовну вимогу щодо припинення спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в силу ч. 3 ст. 372 ЦК України,у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі вищевикладеного слід також відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю.

Посилання відповідача-позивача ОСОБА_4 на той факт, що ним за особисті кошті проводилось бування спірного будинку судом до уваги не приймається, оскільки, як зазначено вище, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У свою чергу, згідно витягу про державну реєстрацію прав державна реєстрація власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відбулась 29.12.2011 року (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У свою чергу, абзац 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачає, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Оскільки первісний позов підлягає задоволенню та відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 5334,2 грн (а.с. 1, 31)

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ задовольнити.

Визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_4 .

Визнати в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 5334 грн. 20 коп.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання нерухомості особистою приватною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Звягельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Сторони у справі:

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О.М. Коцюба