Справа №:755/470/23
Провадження №: 2-др/755/98/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Гончарука В.П.

з секретарем Печуркіною Я.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Київ заяву представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 755/470/23, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 755/470/23, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката, а саме: стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) на користь Відповідача 2 - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,6 грн. ; Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) на користь Відповідача 3 - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,6 грн ; Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,6 грн.; Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) солідарно на користь Відповідачів 2, 3 та 4 - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 130 510, 99 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що Дніпровський районний суду м. Києва від 30.05.2025 оголосив рішення по суті спору, яким позов ТОВ «Євро-реконструкція» до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги - задовольнити частково, стягнув з Відповідача 1 - ОСОБА_7 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 123 911 грн. 95 коп. та судові витрати зі сплати судового збору із позовної заяви в сумі по 2481 грн, в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовив.

Питання про розподіл судових витрат Відповідачів 2, 3 та 4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при ухваленні рішення від 30.05.2025 судоми не вирішувалось.

В судове засідання сторони по справі не з`явлись про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заява представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 755/470/23 - не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року у справі № 755/470/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги - позовні вимоги задолено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідність «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 123 911 грн. 95 коп. В частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовлнено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідність «Євро-реконструкція» витрати по оплаті судового збору в сумі по 2481 грн.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Із змісту заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що при ухваленні рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року у справі № 755/470/23, суд не вирішив питання, щодо стягнення з позивача на користь відповідачів судових втрат на правову допомогу адвоката у розмірі 130 510, 99 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї,що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

В силу вимог положень ЦПК України, зокрема ст.141 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, шо стороною відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надано належних доказів на підтвердження сплати послуг, зокрема, не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що відповідач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, відповідно до договору про надання правничої допомоги та Акту приймання - передачі з надання правової допомоги.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заява представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 755/470/23 не підлягає задоволенню.

Керуючись, 7-13, 76-81, 259, 263-265, 268, ст. 270, 273, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 755/470/23.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: