Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8883/2025
Головуючий у суді першої інстанції І.О. Тесленко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

25 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Комар Л.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Агенство відновлення «Служба відновлення та розвитку

інфраструктури Київської області»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, ухваленеу складі судді І.О. Тесленко в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва.

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Решка С.С. з позовом до Агенства відновлення «Служба відновлення та розвитку інфраструктури Київської області» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 квітня 2024 року рухаючись по Новоірпінському шосе в бік с. Романівка, в м. Києві, Святошинський район на автомобілі MAZDA626 д.н.з. НОМЕР_1 він на 2 км вказаної дороги потрапив у ДТП, а саме здійснив наїзд на дику тварину - лося. В наслідок ДТП його автомобіль зазнав значних ушкоджень з заподіянням йому шкоди. Дорожньо-транспортна пригода сталася в темну пору доби, ділянка дороги на якій трапилася ДТП оточена лісом, не оснащена жодними попереджувальними знаками чи будь-якими захисними спорудами, які розділяють її від лісу. Ділянка автодороги на якій сталася ДТП належить до сфери управління відповідача - Агентства відновлення «Служба відновлення та розвитку інфраструктури Київської області», що розташоване за адресою вул. Святослава Хороброго, 11-а в м. Києві.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Питання виробничої діяльності комунальних служб на них, пов`язані із закриттям або обмеженням руху, погоджуються з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, та відповідним підрозділом Національної поліції. Відповідно до ст. 17 Закону, управління вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Відповідно до ст. 18 Закону складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Відповідно до ст. 19 Закону до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є в т. ч. забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, правилами та нормами; забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів.

Відповідно до п. 14:3:37 ДСТУ № 4100:2021 «Безпека дорожнього руху» затв. Наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 26 травня 2021 року № 191, строк дії з 01.11.2021 знак 1.36 «Дикі тварини» потрібно встановлювати перед ділянками доріг, що пролягають територією заповідників, мисливських господарств, лісових масивів тощо, якщо на них можлива поява диких тварин.

Разом з тим, відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 28 квітня 2024 року ділянка, на якій сталося зіткнення з дикою твариною не перебуває в зоні дії попереджувального знака «Дикі тварини», не відгороджена від лісу. Вказані обставини також підтверджуються відповіддю на адвокатський запит від 03 червня 2024 року № 1380/09 211 12/04-.

Таким чином, відповідачем порушені свої зобов`язання по належному утриманню доріг. Бездіяльність відповідача, яка виразилась у невстановленню попереджувальних знаків та відмежування автомобільної дороги від лісового масиву призвела до можливості появи на ділянці дороги дикої тварини - лося, та до зіткнення з ним автомобіля під керуванням позивача. Бездіяльність відповідача знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди позивачу, позаяк останній не порушував ПДР. За відсутності попереджувального знаку «Дикі тварини» позивач не очікував та не мав підстав очікувати небезпеки у вигляді появи диких тварин на проїзжій частині, що призвело до ДТП та пошкодження його автомобіля. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 23 травня 2024 року № 2105 розмір заподіяного матеріального збитку становить 118 421,85 грн., що фактично є ринковою вартістю автомобіля на сьогоднішній день позаяк вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.02.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Агенства відновлення «Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області» про відшкодування шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника Решко С.С. звернувся з апеляційною скаргою.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що дійсно, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про автомобільні дороги» управління вулицями та дорогами міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування у віданні яких вони знаходяться. Питання утримання відповідачем ділянки дороги на якій сталася ДТП не оспорювалося і є безспірним.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про автомобільні дороги» до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міста та інших населених пунктів є в т.ч. забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами.

На думку апелянта помилковим є висновок суду першої інстнації про те, що відповідач не є суб`єктом прийняття рішення щодо необхідності встановлення дорожнього знаку 1.36 «Дикі тварини» на ділянці автомобільної дороги, де трапилася ДТП.

Зауважує, що позивач не заперечує, проти тверджень відповідача, що встановлення таких елементів безпеки, до яких відноситься в тому числі дорожні знаки, повинно відбуватися за погодженям з Відділом Управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції у м. Києві. Разом з тим, не можна погодитися з позицією відповідача, що відсутність таких приписів Національної поліції, щодо необхідності внесення змін та доповнення до діючої схеми організації дорожнього руху, виключає відповідальність відповідача за пред`явленим позовом, оскільки з Національною поліцією вони виконують погоджувальну функцію, яка є похідною від обов`язку відповідача розробляти відповідні плани, програми та утримувати у безпечному для дорожнього руху стані дороги.

Службою відновлення та розвитку інфрасруктури у Київській області подано відзив на апеляційну скаргу.

Зазначено, що станом на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди на автомобільній дорозі загального користування державного значення Р-30 під`їзд до м. Ірпеня дорожні знаки були розміщені відповідно до схеми організації дорожнього руху, погодженої Відділом Управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції у м. Києві 02.09.2016.

Від підрозділів Національної поліції жодних приписів щодо внесення змін та доповнень до діючої схеми організвції дорожнього руху на адресу відповідача не надходило.

Звертає увагу апеляцінйого суду на ту обставину, що Служба має забезпечувати належне розміщення дорожніх знаків відповідно до схем ОДР, розроблених та затверджених в установленому порядку, та не має встановлювати або демонтувати дорожні знаки без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Решко С.С. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 , представник Агенства відновлення «Служба відновлення та розвитку інфраструктури Київської області» у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону. Відповідач свого представника для участі у розгляді справи не забезпечив.

Враховуючи те, що позивач, відповідач повідомлялися про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача та представника відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Решко С.С.., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, судом зазначено, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди на автомобільній дорозі загального користування державного значення Р-30 під`їзд до м. Ірпеня дорожні знаки були розміщенні відповідно до схеми організації дорожнього руху, погодженої Відділом Управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції у м. Києві від 02 вересня 2016 року (а.с. 76 - 77).

В матеріалах справи відсутні жодні приписи щодо внесення змін та доповнень до діючих схем організації дорожнього руху від підрозділів Національної поліції на адресу відповідача.

Як вбачається із п. 30 протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який складений 28 квітня 2024 року старшим слідчим СУ ГУ Національної поліції в м. Києві Антрощенком О.М., будь які заяви та зауваження відсутні. Зазначений протокол підписаний позивачем і жодних зауважень останього з приводу невідповідностей фактичних обставин не містить (а.с. 7 - 15).

За наслідками пригоди, яка мала місце 28 квітня 2024 року посадові особи Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області не притягувалися до адміністративної відповідальності за порушення правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільної дороги, за даним ДТП.

Окрім того, суд звернув увагу на ту обставину, що що відповідач має забезпечувати належне розміщення дорожніх знаків відповідно до схем ОДР, розроблених та затверджених в установленому порядку, та не має встановлювати або демонтувати дорожні знаки без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки MAZDA 626, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми пригоди та пояснень позивача вбачається, що 28 квітня 2024 року рухаючись по Новоірпінському шосе в бік с. Романівка, в м. Києві, Святошинський район на автомобілі MAZDA 626, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на 2 км вказаної дороги потрапив у ДТП, а саме здійснив наїзд на дику тварину - лося. Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1. зазнав значних ушкоджень з заподіянням позивачеві шкоди.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2105 від 23 травня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки MAZDA 626, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 118421,85 грн. (а.с. 18 - 45).

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року № 2862-IVвизначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів.

За змістом ст. 7 Закону України «Про автомобільні дороги», автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України; розроблення та участь у реалізації заходів з безпеки дорожнього руху (ст. 11 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги», орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про автомобільні дороги», власники відомчих (технологічних) автомобільних доріг відповідають за: стан відомчих (технологічних) автомобільних доріг відповідно до діючих норм, у тому числі за безпеку руху; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання відомчих (технологічних) автомобільних доріг; відшкодування збитків учасникам дорожнього руху, що виникли через незадовільний стан відомчих (технологічних) автомобільних доріг, у порядку, визначеному законом.

Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17, саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювачів шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Так, за загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Таким чином, відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були результатом вчиненого особою діяння (або бездіяльністю). Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, які не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, не можуть вважатись причиною наслідків, що наступили.

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка (бездіяльність) передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювача шкоди.

Отже, причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи (бездіяльності), а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями відповідача, а викликана якимись іншими обставинами.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки слід враховувати в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, та цією шкодою.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, вказаний нормативний акт регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно ч. 1ст. 27 Закону України «Про дорожній рух», організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів інформаційно-телекомунікаційних та автоматизованих систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення.

Судом встановлено, що автомобільна дорога загального користування державного значення Р-30 Під`їзд до м. Ірпеня км 2+000 - км 3+000 перебуває на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області. Вказані обставини підтверджуються листом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області № 1380/09 211 12/04- від 03 червня 2024 року.

Відповідно п. 1.1 ст. 1 Положення «Про службу відновлення та розвтку інфраструктури у Київській області» затвердженого наказом Держаного агенства відновлення та розвитку інфраструктури України від 08 травня 2023 року № Н-191, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області - державна неприбуткова організація, яка заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агенства відновлення та розвитку інфрасруктури України, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 року № 29 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» перейменовано з Державного агенства автомобільних доріг України на Державне агенство відновлення та розвитку інфраструктури України.

Згідно п. 2.1 ст. 2 зазначеного положення, метою діяльності служби є: забезпечення функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення у Київській області шляхом їх нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, ремонтів та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Основним предметом діяльності служби є виконання в межах визначених повноважень функцій замовника робіт та послуг з: нового будівництва, реконструкції, капітальнго ремонту, ремонту та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна (п. 2.2 Положення).

Апелянт, звертаючись до суду зазначив, що відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 28.04.2024 ділянкка на якій сталося зіткнення з дикою твариною не перебуває в зоні дії попереджувального знака «Дикі тварини», не відгороджена від лісу. Отже, на думку апелянта, відповідачем порушені свої зобов`язання по належному утриманню доріг.

Відповідно до п. 1.36 розділу 33 Правил дорожнього руху України дорожній знак 1.36 це «Дикі тварини» і означає, що знак встановлюється перед ділянкою дороги, на якій можлива поява диких тварин. Знак установлюється поза населеними пунктами на відстані 150 - 300 м, у населених пунктах - на відстані 50 - 100 м до початку небезпечної ділянки. У разі потреби знак встановлюється і на іншій відстані, яка зазначається на табличці 7.1.1.

З підрозділів 14.1.1 та 14.1.2 розділу 14 ДСТУ 4100:2021 Безпека дорожнього руху вбачається, що види знаків, їхню кількість, місце встановлення визначають у проєктах (схемах) ОДР, розроблених і затверджених у встановленому порядку згідно з ДСТУ 8752, а в зоні проведення дорожніх робіт - згідно з ДСТУ 8749. Заборонено установлення чи демонтування дорожніх знаків без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції відповідно до Закону України «Про дорожні знаки», окрім випадків огородження небезпечної ділянки (оповзень, провалля, відсутня чи зруйнована кришка люка оглядового колодязя чи решітка дощоприймального колодязя та інших виявлених недоліків згідно з ДСТУ 3587) та зняття знаків із негайною їх заміною.

В матеріалах справи наявна схема організації дорожнього руху, погоджена Відділом Управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції у м. Києві від 02 вересня 2016 року з якої вбачається, що станом на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди на автомобільній дорозі загального користування державного значення Р-30 Під`їзд до м. Ірпеня дорожні знаки були розміщенні відповідно до даної схеми (а.с. 76 - 77).

В суді апеляційної інстанції представником позивача заявлено клопотання, яке судом було задоволено про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: відповіді на адвокатський запит від 07.05.2025 за вх. № 62 аз/41/40/02-2025 наданої заступником начальника Національної поліції України Департаменту Патрульної поліції Управління Патрульної поліції у Київській області у якій зазначено, що відповідно до вимг Закону України «Про дорожній рух» проектування, будівництво та утримання у безпечному для дорожнього руху стану доріг, вулиць та залізничних переїздів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху для всіх його учасників належить до компетенції власника вулично-дорожньої мережі.

Також у листі зазначено, що протягом 2024 року та по 06.05.2025 звернень від Служби розвитку та інфраструктури Київської області щодо встановлення дорожніх знаків 1.36 «Дикі тварини» за адресою: автомобільна дорога Р-30 під`їзд до м. Ірпеня до УПП у Київській області ДПП не надхлдило.

У відповідь на адвокатський запит від 30.04.2025, в інтересах ОСОБА_1 , Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області повідомила, що Службою було надано наявну копію схеми організації доожнього руху ділянки автомобільної допоги Р-30 Під`їзд до м. Ірпеня км 2+000 - км 3+000, змін до неї на час надання відповіді не вносилося.

Також зазначено, що Служба є юридичною особою публічного права, державною прибутковою організацією, утвореною в установленому законом порядку, основним предметом діляності якої, серед іншого є виконання в межах визначених повноважень функцій замовника робіт та послуг з нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, ремонту та утримання автомобільних доріг та іншого державного мсайна.

Зауважено, що Служба не є суб`єктом надання роз`яснень щодо тлумачення та застосування нормативних актів, в тому числі тих, що стосуються дорожнього руху.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстнції, що відповідач не може виступати в якості суб`єкта прийняття рішення щодо необхідності встановлення дорожнього знаку 1.36 «Дикі тварини» на ділянці автомобільної дороги, де трапилась ДТП. Саме національна поліція обладає інформацією, що кількості ДТП які відбулись на даному участку дорогі за участі дикіх тварин, відповідачу така інформація невідома, вона йому не доводиться. Тому посилання апелянта на те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, щодо його незвернення до компетентних органів з питання встановлення дорожнього знаку 1.36 «Дикі тварини» на даному участку дороги є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону.

Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області має забезпечувати належне розміщення дорожніх знаків відповідно до схем ОДР, розроблених та затверджених в установленому порядку, та не має встановлювати або демонтувати дорожні знаки без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, що випливає із норм чинного законодавства.

Вказане свідчить про те, що відповідач не є суб`єктом прийняття рішення щодо необхідності встановлення дорожнього знаку 1.36 «Дикі тварини» на ділянці автомобільної дороги, де трапилась ДТП.

Отже, враховуючи, що станом на день настання дорожньо-трансопртної пригоди дорожні знаки були встановлені відповідно до схеми організації дорожнього руху, погодженої Відділом Управління превентивної діляності ГУ Національної поліції у м. Києві від 02.09.2016, а також відсутність приписів відповідних підрозділів Національної поліції щодо необхідності внесення змін та доповнення до діючої схеми організації дорожнього руху, підстави для задоволення позову у суду буди відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, зібраним по справі доказам, обставинам справи. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 07 липня 2025 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна