Номер провадження: 22-з/813/307/25
Справа № 523/4314/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах

Лозко Ю.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого Сєвєрової Є.С., суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової О.С. у справі №523/4314/24

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду та накладення штрафу

встановив:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року встановлено новий строк для подання ОСОБА_2 звіту про виконання рішення суду від 10 травня 2024 року по справі №523/4314/24, тривалістю 1 (один) місяць з дня отримання копії цієї ухвали. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних, що становить 908, 40 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, 29 травня 2025 року засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою у якій порушувала питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію цієї ухвали суду вона не отримувала, з її змістом випадково ознайомилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень, під час моніторингу державних реєстрів щодо стадії розгляду справ, учасником яких є скаржниця.

25 червня 2025 року ухвалою Одеського апеляційного суду поновлено

ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду

м. Одеси від 31 березня 2025 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду та накладення штрафу.

27 червня 2025 року засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 подав заяву про відвід суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., посилаючись на наявність у нього сумнівів в об`єктивності та неупередженості суддів, зважаючи на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за вказаною вище апеляційною скаргою та постановляючи ухвалу від 25 червня 2025 року, колегія суддів дійшла безпідставного висновку щодо наявності правових підстав для поновлення скаржниці строку на апеляційне оскарження, не врахувавши висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №643/5369/19, №756/11081/20, та залишивши поза увагою практику ЄСПЛ у справах «Завалій та інші проти України», «Світлана Науменко проти України», «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України». Також колегія суддів не урахувала, що ОСОБА_2 має електронний кабінет, скаржниця особисто визнала факт обізнаності з оскаржуваною ухвалою у заяві про подачу звіту до суду від 29 квітня 2025 року, будь-яких обґрунтувань поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржниця не зазначила. Поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду у такому випадку порушує принцип правової визначеності.

30 червня 2025 року ухвалою Одеського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Погорєлової С.О. визнано необґрунтованою. Справу передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч.3 ст. 40 ЦПК України

Автоматизованою системою документообігу суду в порядку, встановленому

ч. 1 ст. 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід судді (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2025 року), визначено суддю Лозко Ю.П.

Відповідно до ч.7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Після проведення автоматизованого розподілу справи та відповідно до частини 8 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід вирішується Одеським апеляційним судом у складі судді Лозко Ю.П. без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи заяви Крепосняка В.І. про відвід, апеляційний суд бере до уваги таке.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу та підлягає відводу (самовідводу) якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто, положеннями ч. 1 ст. 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

За положеннями ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" (N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Оцінивши доводи заяви, вважаю, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні, оскільки доводи заявника зводяться до незгоди з судовим рішенням, що відповідно до ч.4 ст. 36 ЦПК України, не є підставою для відводу суддів у цій справі.

Як убачається з ухвали Одеського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, приймаючи рішення про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів, дослідивши фактичні обставини справи, навела належні мотиви, які слугували підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши про те, що матеріли справи не містять відомостей щодо вручення скаржниці копії оскаржуваної ухвали у спосіб, визначений ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За змістом статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Тож поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі N 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі N 904/3541/15).

Положеннями частини шостої статті 272 ЦПК України перебачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала суду постановлена 31 березня 2025 року, тому перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду розпочався з 01 квітня 2025 року та закінчився 15 квітня 2025 року. Відомості, які б підтверджували виконання судом обов`язку щодо вручення скаржниці копії цієї ухвали суду у порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України, у справі відсутні.

Натомість у справі міститься довідка про доставку електронного листа від 31 березня 2025 року, з якого убачається, що документ в електронному вигляді «ухвала» від 31 березня 2025 року у справі №523/4314/24, а також (за наявності) прикріплені до нього файли було надіслано 16 квітня 2025 року о 16:27:20 одержувачу на його електронну адресу «».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. В розумінні процесуального закону надіслання судового рішення на електронну пошту за адресою, зазначеною заявником в його процесуальних заявах, поданих до суду (позовна заява, апеляційна та / або касаційна скарга, заяви / клопотання), в яких наявне прохання про надіслання копій процесуальних документів на електронну пошту, яка не є офіційною, не може вважатися належним врученням та підтверджувати день вручення. Якщо суд надіслав рішення на електронну адресу, яку зазначив учасник справи, це можна вважати додатковим засобом інформування учасника справи, який посилює реалізацію гарантії учасника бути обізнаним про свою справу. Однак це не звільняє суд від обов`язку надіслати учаснику справи повне рішення у спосіб, встановлений процесуальним законом (див. п.п. 67, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 454/1883/22).

Отже, зазначена вище довідка про доставку електронного листа не свідчить отримання скаржницею копії оскаржуваної ухвали у порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України, що було враховано колегією суддів під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відомості про доставку оскаржуваної ухвали до електронного кабінету

ОСОБА_2 (п.2 ч.6 ст. 272 ЦПК України) у справі відсутні.

Посилання заявника на те, що скаржниця була обізнана про існування оскаржуваної ухвали щонайменше з 29 квітня 2025 року, не має правового (юридичного) значення в аспекті вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зважаючи на те, що можливість поновлення такого процесуального строку, за винятком випадків, передбачених ст. 358 ЦПК України, закон пов`язує саме з наявністю (відсутністю) відомостей щодо отримання скаржником копії оскаржуваного рішення у порядку, визначеному законом (ст. 272 ЦПК України).

Аргументи, наведені заявником, не свідчать про обґрунтованість доводів його заяви, а також не є передбаченими законом підставами для відводу колегії суддів, тому зміст заяви ОСОБА_1 не свідчить про наявність правових підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, які б могли слугувати підставами для відводу колегії суддів.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, N 11/1987/134/188, § 48).

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Стосовно суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що колегія суддів у складі: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів заявником не надано.

Оскільки обставини, на які посилається заявник, як на підставу для відводу колегії суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., не дають підстав для сумніву у неупередженості, об`єктивності чи безсторонності колегії суддів, вважаю, що заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах у складі: головуючого головуючого Сєвєрової Є.С., суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової О.С. у справі №523/4314/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко