Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6171/23
Провадження №: 6/332/72/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Погрібної О.М., за участю секретаря судового засідання Паніної Л.Д., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське зерно», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника, -

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. звернулася до суду з поданням про визначення та встановлення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким останнійволодіє спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування подання зазначено, що На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження №75986477 з виконання виконавчого листа, виданого 03.05.2023 Заводським районним судом м.Запоріжжя по справі №332/6171/23, щодо стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українське зерно» заборгованості за договором поставки №1402 від 14 лютого 2023 року в розмірі 364861,10 грн та судового збору у розмірі 5472,93 грн. Зазначене виконавче провадження відкрито 06 вересня 2024 року. В ході виконавчого провадження №75986477 грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду або рухомого майна боржника, виявлено не було. Боржник отримує офіційний дохід (заробітну плату) на ПАТ «Запоріжсталь», де проводяться утримання із доходу боржника в розмірі 20 відсотків в порядку ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження». Сума щомісячних утримань із заробітної плати боржника в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням складає в середньому біля трьох тисяч гривень на місяць. При погашенні боргу за рішенням суду в таких розмірах повна сплата боргу відбудеться приблизно через 10 років. Також встановлено, що боржник є одним зі співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим існують підстави для визначення належної йому частки у вказаному майні.

В судове засіданні приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої проти задоволення подання приватного виконавця не заперечує.

Представник заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд подання за її відсутності, подання підтримує.

Заінтересовані особи Солдатенко Н.М. та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, Солдатенко П.О. надав заяву, відповідно до якої проти задоволення подання приватного виконавця заперечує.

Суд, вивчивши подання та матеріали додані до нього, дійшов до такого висновку.

Рішенням (заочним) Заводський районний суд м. Запоріжжя у цивільній справі ЄУН 332/6171/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» суму заборгованості за договором поставки № 1402 від 14 лютого 2023 року, в розмірі 364861,10 гривень (триста шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят одну гривню 10 коп).

Також з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» стягнуто судовий збір у розмірі 5472,93 гривні (п`ять тисяч чотириста сімдесят дві гривні 93 коп).

29.02.2024 Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі №332/6171/23 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» суму заборгованості за договором поставки № 1402 від 14 лютого 2023 року, в розмірі 364861,10 гривень та судовий збір у розмірі 5472,93 гривні.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни 06 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження №75986477 з виконання виконавчого листа, виданого 03.05.2023 Заводським районним судом м.Запоріжжя по справі №332/6171/23, щодо стягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Українське зерно» заборгованості за договором поставки №1402 від 14 лютого 2023 року в розмірі 364861,10 грн та судового збору у розмірі 5472,93 грн, виданого 29.02.2024 Заводським районним судом м. Запоріжжя.

В ході виконавчого провадження №75986477 грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду або рухомого майна боржника, виявлено не було.

Боржник отримує офіційний дохід (заробітну плату) на ПАТ «Запоріжсталь», де проводяться утримання із доходу боржника в розмірі 20 відсотків в порядку ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту (квартири) від 03.07.2025 за № 433918335, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 24.03.2008, на праві спільної сумісної власності, разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012 зазначено, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (стаття 443 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 січня 2020 року по справі № 3676231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу з боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику або заінтересованій особі прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.10.2020 у справі №2-24/494-2009 (провадження №12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи презумпцію рівності часток (ч. 1 ст. 357 ЦК), те, що частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільної сумісної власності ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не визначені, зважаючи на відсутність обставин, які б свідчили про необхідність відступу від рівності часток, а також те, що боржник не виконує рішення суду та в державного виконавця відсутня можливість вжити інших заходів, спрямованих на виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що за боржником необхідно визначити 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на вказану вище квартиру.

Враховуючи наведене, подання необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 260, 443 ЦПК України, суд,

постановив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське зерно», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника, - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві власності належить 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/sud2024/

Суддя: О.М.Погрібна