КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника заявників Сухацького А.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Сухацьким Андрієм Петровичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою, в якій просили:

- визнати виконавчий лист № 2-3470-1/10 (ВП № 33345015), виданий Печерським районним судом м. Києва 10.03.2011 у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 1 231 244,37 грн. таким, що не підлягає виконання повністю;

- визнати виконавчий лист № 2-3470-1/10 (ВП № 33396800), виданий Печерським районним судом м. Києва 10.03.2011 у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 950 148,89 грн. таким, що не підлягає виконання повністю.

Заяву обгрунтовано тим, що стягувач після ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2010 у цивільній справі № 2-3470-1/10 та після відкриття виконавчих проваджень №№ 33345015, 33396800 вдався до позасудового врегулювання спору на підставі іпотечного застереження у іпотечному договорі № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 шляхом набуття права власності на предмет іпотеки чим повністю задовольнив свої вимоги, а тому подальше примусове виконання порушує право боржників на захист від подвійного стягнення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2024 у задоволенні заяви відмовлено (т. 3, а.с. 248, 249).

В апеляційній скарзі заявники, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обгрунтування заяви вказує на неврахування судом першої інстанції того, що новий стягувач ПАТ "Дельта Банк" (правонаступник попереднього стягувача ПАТ "Кредитпромбанк") фактично через 9 років після набрання чинності рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2010 у цивільній справі № 2-3470-1/10 та після відкриття виконавчих проваджень №№ 33345015, 33396800 вдався до позасудового врегулювання спору на підставі іпотечного застереження у іпотечному договорі № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Тобто, суд не надав належної оцінки тому, що з моменту державної реєстрації права приватної власності ПАТ "Дельта Банк" на квартиру (предмет іпотеки) на підставі іпотечного договору № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 є припиненими за домовленістю сторін, що є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню (т. 4, а.с. 1-7).

Протокольною ухвалою суду від 05.06.205 до участі у справі залучено правонаступника ПАТ "Дельта Банк" - ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів".

У судовому засіданні представник заявників підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника заявників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2010 у цивільній справі № 2-3470/1/10 задоволено позов ПАТ " Кредитпромбанк" та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредитпромбанк" загальну суму заборгованості по кредиту, процентам та пені за кредитним договором від 21.09.2007 № 49.4/86/07/-Zn у розмірі 1231244,37 грн. (282014,48 грн. + 949229,89 грн.).

На виконання вказаного рішення суду 10.03.2011 Печерським районним судом м. Києва видані два виконавчі листа № 2-3440-1 та № 2-3470-1/10 (окремо по кожному боржнику) про стягнення з боржників солідарно на користь ПАТ "Кредипромбанк" 1231244,37 грн.

За вказаними виконавчими документами 13.07.2012 відкрито два виконавчі провадження № 33345015 (щодо ОСОБА_1 ) та № 33396800 (щодо ОСОБА_2 ).

На підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2014 у справі № 757/22543/14-ц та від 05.09.2014 у справі № 757/22692/14-ц було замінено стягувача ПАТ "Кредитпромбанк" його правонаступником ПАТ "Дельта Банк".

Листом-вимогою за вих. № 02.4.1/1234/17 від 20.09.2017 ПАТ "Дельта банк" повідомило ОСОБА_1 про те, що статтями 33, 35, 36 та 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами Іпотечного договору передбачаються способи задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, зокрема - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.07.2019 було зареєстровано право власності ПАТ "Дельта Банк" на нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 63,00 кв.м., житловою площею 41,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000.

Звертаючись до суду з заявою, заявники, обгрунтовуючи свої вимоги, вказували, що з моменту державної реєстрації права приватної власності стягувача ПАТ "Дельта Банк" на вказану квартиру на підставі іпотечного договору №49.12/86/1437/07 від 21.09.2017 зобов`язання боржників перед стягувачем за кредитним договором № 49.14/86/07-Zn від 21.09.2007 та іпотечним договором № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 є припиненими за домовленістю сторін, що, у свою чергу, є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 824/2/22, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Разом з цим законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 824/2/22.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.06.2020 року у справі № 520/1466/14-ц та від 09.06.2022 у справі № 2-118/2001.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку відсутні передбачені ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки вони видані на підставі рішення суду, яке обов`язковим до виконання та ухвалено задовго до продажу предмету іпотеки у позасудовому порядку.

Посилання апелянта на те, з моменту державної реєстрації права приватної власності стягувача ПАТ "Дельта-Банк" на квартиру на підставі іпотечного договору №49.12/86/1437/07 від 21.09.2017 зобов`язання боржників перед стягувачем за кредитним договором № 49.14/86/07-Zn від 21.09.2007 та іпотечним договором № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 є припиненими за домовленістю сторін, що, у свою чергу, є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заявниками не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували припинення зобов`язань сторін за кредитним та іпотечним договорами, а також повне погашення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви через відсутність визначених ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчі листи від можуть бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянтів щодо незаконності оскаржуваної ухвали не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість постановленої судом ухвали.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржників, є підставою для скасування ухвали суду, є тотожними із їх поясненнями на обгрунтування вимог заяви, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Сухацьким Андрієм Петровичем,- залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 07 липня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова