Номер справи 237/5602/23
Номер провадження 8/171/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року м. Апостолове

Суддя Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Ліпчанський С.М., розглянувши матеріали за заявою в.о.міського голови, секретаря ради Медведєвої Лілії яка діє в інтересах Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.04.2024 року у справі № 237/5602/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

17.01.2025 на адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла заява заява в.о.міського голови, секретаря ради Медведєвої Лілії яка діє в інтересах Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.04.2024 року у справі № 237/5602/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, з підстав, що після постановлення рішення від 12.04.2024 року та набрання ним чинності, а саме при розгляді начальником Служби у справах дітей Курахівської міської ради деяких питань відстрочок від призову, пов`язаних з самостійним вихованням та утримання дітей віком до 18 років, виникли питання, у зв`язку з чим просить прийняти заяву до розгляду та задовільнити, скасувати рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.04.2025 року.

На адресу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява в.о.міського голови, секретаря ради Медведєвої Лілії яка діє в інтересах Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.04.2024 року у справі № 237/5602/23 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Дана цивільна справа перебувала на розгляді у судді Мар`їнського районного суду Донецької області Ліпчанського С.М.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.01.2025 року №96/0/15-25 територіальну підсудність судових справ Мар`їнського районного суду Донецької області змінено з 03 лютого 2025 року шляхом її передачі до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.

На підставі Положення про автоматизовану систему документообігу суду, ст. 33 ЦПК України вказана цивільна справа передана для розгляду судді Ліпчанському С.М.

Суддя, дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, приходить до наступного.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.04.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити у повному обсязі. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області 26.09.2016, актовий запис №140, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 , видане 27.12.2017 Мар`їнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області разом з батьком ОСОБА_1 , громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши його на повному самостійному утриманні та вихованні батька. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту рішення ЦПК України), рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Ч. 2 ст. 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 4 ст. 423 ЦПК України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

При цьому, є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11, у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №916/1228/18, від 27.08.2019 у справі №920/1077/16 та від 15.01.2020 у справі №916/24/17.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи та обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі належного виконання учасником вимог процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.

Сталість наведеної правової позиції Верховного Суду підтверджується послідовно викладеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі №802/2196/17-а, відповідно до якої нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Отже, здійснюючи перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та надаючи оцінку визначеним заявником обставинам як нововиявленим, суд не може вийти за межі тих обставин та фактів, які встановив, якими керувався та які поклав суд в основу рішення, що переглядається за нововиявленими обставинами, і у тому разі, якщо ці обставини та факти, виходячи зі спірного питання (предмету спору) та за наявних у справі доказів, мали б бути враховані, встановлені та оцінені судом.

А тому суд, здійснюючи перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не може керуватись та враховувати факти (обставини), що згідно з наявними у справі доказами хоча і мали місце у спірних правовідносинах, однак не були встановлені та покладені судом в основу судового рішення, що переглядається за нововиявленими обставинами.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, передбачений нормами права, який тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового акту, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, наявний на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомим ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

Водночас нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не підпадають під визначення нововиявлених обставин дані, які усувають можливу неповноту встановлення обставин справи шляхом отримання та надання стороною суду нових матеріалів вже після прийняття судових актів, без оскарження їх самих за фактом неповноти встановлення обставин справи.

Подання нових доказів і посилання на обставини, які існували на час розгляду, але про які не повідомляла сторона, не є нововиявленими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі №924/160/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази на які посилається заявник, як на нововиявлені обставини, за своєю правовою природою є новими доказами, які у межах справи № 237/1239/22 судом не досліджувались та не оцінювались, а тому, встановлені у ньому обставини не можуть вважатися нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України.

Водночас, судом враховано і те, що 30 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 523/11247/19, провадження № 61-5950св22 (ЄДРСРУ № 107586046) досліджував питання щодо юридичних наслідків висновку органу опіки та піклування.

Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи .

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19.

Висновок органу опіки та піклування не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2024 року у справі № 715/1337/23.

Не долучений до заяви про перегляд рішення доказ, висновок органу опіки та піклування Курахівської міської ради для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, то відсутні правові підстави однозначно стверджувати про те, що їх наявність під час розгляду справи 237/5602/23 забезпечила б ухвалення Мар`їнським районним судом Донецької області іншого рішення.

Згідно ст.ст. 76, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заявниками не доведено саме істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) у відповідності до ст. 423 ЦПК України, які в установленому порядку спростовують факти, що були покладені в основу судового рішення у справі.

Суд звертає увагу заявника, що не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані учасниками. Місцевий суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, якщо ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. При цьому, результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, та встановлення судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору. Вирішення питання, чи вірно судом надано оцінку певним доказам, належить до компетенції судів вищих інстанцій, та не може бути вирішено в рамках розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №2а-23903/09/1270 та постанові від 03.04.2018 у справі №477/1012/14-а.

Крім того, заявником не доведено, яким чином зазначені ним обставини, які на його думку, є нововиявленими у цій справі, могли вплинути на результат розгляду справи з огляду на висновки суду при розгляді справи 237/5602/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 викладено правову позицію, згідно з якою процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ЦПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії" №69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" № 2). Однак, при цьому Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення Суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003; ухвала Суду щодо прийнятності заяви №62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011).

Суд у прийнятті даної ухвали керується принципом res judicata, базове тлумачення якого відображено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 року у справі "Правєдная проти Росії" №69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" № 2).

При цьому, ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст.6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення Суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999 року).

Окрім того, судом враховано, що Європейський суд з прав людини зазначив - одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України"). Аналогічний висновок міститься в рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України".

Виходячи з викладеного, приходжу до висновку, що у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами належить відмовити.

Керуючись ст. 186, 258-261, 352-354, 423-427 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за заявою в.о. міського голови, секретаря ради Медведєвої Лілії яка діє в інтересах Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.04.2024 року у справі № 237/5602/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 Цивільного процесуального кодексу України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М.Ліпчанський