Номер провадження: 22-ц/813/4377/25
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Суворовського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), яка полягала у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження № 74743957 від 16.04.2024 року ОСОБА_1 як боржнику у встановлений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» строк; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 74743957 від 16.04.2024 року; визнати протиправною та скасувати постанову від 16.04.2024 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову від 16.04.2024 року про стягнення виконавчого збору, постанову від 16.04.2024 року про арешт коштів боржника, постанову від 19.04.2024 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанову від 29.05.2024 року про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій, постанову від 24.09.2024 року про арешт майна боржника, постанову від 24.09.2024 року про арешт коштів боржника, постанову від 25.09.2024 року про арешт коштів боржника.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 отримала повідомлення про те, що на її майно було накладено арешт, після чого дізналась, що у державного виконавця Тріфонова О.Ю. на виконанні знаходиться виконавче провадження №74743957, відкрите 16.04.2024 року. У даному виконавчому проваджені стягувачем виступає ОСОБА_2 . Листом від 18.10.2024 року з вих. №157209 начальником відділу Суворовського ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Войтенко В. було надано відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованою заказною поштою за трек-номером №180. До відповіді було долучено роздруківку з офіційного сайту «Укрпошта», яку було зроблено 18.10.2024 року та з якої вбачається, що лист за вищевказаним трекномером було вручено особисто. Проте, ОСОБА_1 жодних листів та копію постанови про відкриття виконавчого провадження у встановлений чинним законодавством спосіб не отримувала, так як в день вручення повідомлення про відкриття виконавчого провадження перебувала на роботі.

Окрім цього, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі № 523/2623/22 було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 245 300 грн 00 коп., інфляційні витрати в розмірі 24 567 грн 00 коп. та 3% річних в розмірі 7 984 грн 01 коп. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про надання відстрочення виконання судового рішення у справі №523/2623/22 строком до 05.03.2025 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року відмовлено у задоволені заяви про відстрочення вищевказаного рішення.

Наразі у провадженні Одеського апеляційного суду перебуває справа №523/2623/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року щодо відмови у наданні відстрочення виконання судового рішення.

На думку заявника, вказані обставини є підставою для державного виконавця для зупинення виконавчого провадження відповідно до п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Заявник вважала, що оскільки остаточне рішення щодо надання відстрочення виконання судового рішення не було ухвалено, вбачаються підстави для його зупинення. Таким чином, на думку заявника, державним виконавцем замість винесення постанови про зупинення дії виконавчого провадження №74743957, було протиправно винесено ряд процесуальних постанов, зокрема, постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника.

У той же час, в ході примусового виконання виконавчого провадження №74743957 від 16.04.2024 року, ОСОБА_1 стало відомо про порушення строку направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», так як постанова була направлена не на наступний день після відкриття виконавчого провадження, тобто, 17.04.2024 року, а 18.04.2024 року. ОСОБА_1 вважає протиправними бездіяльність та рішення державного виконавця, яка полягає у не направленні їй копії постанови про відкриття виконавчого провадження у визначений законодавством спосіб, а також вважає незаконними всі виконавчі дії, вчинені з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги скарги, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні скарги, так як ОСОБА_1 не могла отримати копію постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідні документи особисто, так як скаржниця не мала фізичної можливості отримати поштові відправлення, так як була на роботі.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 18 червня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

18 червня 2025 року адвокат Гніздовська Г.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони скаржника.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 вказаного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на примусовому виконанні у Суворовському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №74743957 з примусового виконання виконавчого листа №523/2623/22, виданого 22 квітня 2022 року Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 283082,53 грн.

16 квітня 2024 року старшим Державним виконавцем Рябцевою Анною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №74743957 (а. с. 71).

У межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.04.2024 року (а. с. 72); постанову про стягнення виконавчого збору від 16.04.2024 року (а. с. 73); постанову про арешт коштів боржника від 16.04.2024 року (а. с. 74); постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 76); постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника для здійснення видаткових операцій від 29.05.2024 року (а. с. 78); постанову про арешт коштів боржника від 24.09.2024 року (а. с. 79); постанову про арешт майна боржника від 24.09.2024 року (а. с. 81); постанову про арешт коштів боржника від 25.09.2024 року (а. с. 83).

В обґрунтування скарги на дії державного виконавця Здановська І.С. посилається на порушення суб`єктом оскарження вимог статей 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку та строків направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2024 року, що призвело, в подальшому, до вчинення інших виконавчих дій в порушення законних прав і інтересів ОСОБА_1 , як сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Із матеріалів справи, а саме із листа начальника Суворовського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.10.2024 за №157209 вбачається, що боржнику ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження направлено рекомендованою заказною поштою № 180. Станом на 18 жовтня 2024 року борг складає 240911,29 грн, залишок виконавчого збору складає 22203,78 грн. (а. с. 48).

Із списку рекомендованих листів №18.04.2024 вбачається, що ОСОБА_1 направлено рекомендований лист № відправлення 180 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 49).

Із перевірки статусу відстеження «180» вбачається, що рекомендований лист прийнятий поштовим відділенням 65043 в м. Одесі 18.04.2024 року. Вручено особисто 23.04.2024 року (а. с. 50).

З огляду на вказане, суд першої інстанції правильно не вбачав доказів того, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження було порушено вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», так як наявні матеріали справи містять достатньо інформації щодо вчинення державним виконавцем дій по повідомленню боржника ОСОБА_1 про початок примусового виконання рішення суду у встановлений законом спосіб.

Доводи ОСОБА_1 про те, що державний виконавець не пересвідчився в тому, чи повідомлена ОСОБА_1 про початок примусового виконання рішення суду не заслуговують на увагу, так як стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає обов`язку виконавця у вчиненні відповідних дій, а боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У зв`язку із цим, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги і доводи ОСОБА_1 про неможливість отримання нею рекомендованого повідомлення від суб`єкта оскарження в зв`язку із перебуванням нею на роботі в день вручення такого повідомлення, так як ця обставина не впливає на висновки суду про законність дій державного виконавця.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про направлення на її адресу рекомендованого листа не 17.04.2024 року, а 18.04.2024 року, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати надмірного формалізму, який може призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції. Такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц (провадження № 61-2250св20). Крім того, направлення рекомендованого листа із копіями процесуальних документів на день пізніше, ніж передбачено Законом України «Про виконавче провадження» суттєво не впливає на права боржника у виконавчому провадженні та не може слугувати підставою для висновку про неправомірність вчинення Державним виконавцем всіх подальших процесуальних дій та їх скасування.

Доводи ОСОБА_1 про обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в зв`язку із перебуванням в провадженні Одеського апеляційного суду справи №523/2623/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 31.07.2024 року про відмову у наданні відстрочення виконання судового рішення не відповідають вимогам чинного законодавства, яке регулює виконання судових рішень.

Так, за приписами п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Матеріали справи містять відомості про те, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 31 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочення виконання судового рішення. Вказана ухвала в порядку статті 261 ЦПК України набрала законної сили, та її оскарження в апеляційному порядку не дає законних підстав виконавцю у зупиненні вчинення виконавчих дій.

Таким чином, в ході розгляду справи у суді першої інстанції доводи скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами, є необґрунтованими, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи скарги на дії державного виконавця) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда