Справа № 203/6268/24
Провадження № 2/0203/381/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.05.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Клімової Н.А.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

01.11.2024 року в системі «Електронний суд» на адресу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому позивач просить суд:

- позбавити ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем вони мешкали разом із сином у місті Маріуполі Донецької області. Син проживав разом з батьком, а відповідач взагалі перестала спілкуватися з чоловіком та своїм сином. Позивач постійно опікувався сином, давав йому все необхідне. З 2011 року відповідач не проживала разом із сім`єю, не спілкувалась із сином та позивачем. Станом на момент звернення позивача до суду відповідач нехтує своїми обов`язками матері та проявляє грубу неповагу до дитини. За поясненнями позивача, відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у житті ОСОБА_4 , у забезпеченні його харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про його фізичний, духовний розвиток та навчання. Всі питання щодо виховання дитини вирішує позивач самостійно без участі та підтримки відповідача. За твердженнями позивача, зазначені факти можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Тому позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

У встановлений судом строк відповідач не подала до суду відзив на позов.

Третя особа - орган опіки та піклування надав суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення суду з урахуванням прав та інтересів дитини.

Під час судового засідання представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача пояснив, що з початку 2010 року син мешкав разом з батьком, мати не цікавилась життям дитини. З 2022 року позивач разом із сином виїхали з міста Маріуполя до міста Одеси, де і проживають зараз. Батько повністю забезпечує сина, який є інвалідом з дитинства, має проблеми зі спиною, та його доглядає батько. Крім того, є висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Як повідомив представник позивача, відповідач почала зловживати алкогольними напоями, наркотичними засобами, і досі не спілкується із дитиною та батьком дитини.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 12.11.2024 року №900797, наданої на запит суду в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, за вказаними параметрами запиту: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , особу не знайдено.

12.11.2024 року судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України також був направлений запит до Маріупольської міської ради щодо доступу до персональних даних відносно надання відомостей про реєстрацію місця проживання/перебування: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.11.2024 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України () інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: загальні відомості про особу (прізвище, ім`я, по батькові, громадянство, дата і місце народження, стать); відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають про це відмітку в паспорті або які не є громадянами України); дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; дані про фактичне місце проживання особи на дату звернення; адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону; відомості про смерть внутрішньо переміщеної особи або визнання її безвісно відсутньою.

18.11.2024 року засобами електронного зв`язку від Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради на адресу суду надійшла відповідь, відповідно до якої, в реєстрі Маріупольської міської територіальної громади міститься інформація про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована з 05.09.2002 року і по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

21.11.2024 року засобами електронного зв`язку від Міністерства соціальної політики України на адресу суду надійшла відповідь на про те, що станом на 20.11.2024 року в ЄІБД ВПО про запитуваних осіб інформація відсутня.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, зобов`язано позивача надати у судове засідання для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.

05.02.2025 року позивач на виконання ухвали суду від 25.11.2024 року надав суду оригінали та нотаріально засвідчені копії документів, які додані до позовної заяви.

14.03.2025 року орган опіки та піклування - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради надала суду письмовий висновок від 10.03.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 26.03.2025 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Супровідним листом від 28.04.2025 року судом було надіслано (повернуто) на адресу позивача оглянуті у судовому засіданні: оригінали та засвідчені копії медичних документів за переліком, вказаним у додатках до листа, які направлені позивачем поштою для огляду на адресу суду, відповідно до клопотання позивача від 05.02.2025 року за вх. №3139 (а.с.67-94) в цивільній справі №203/6268/24, а саме: оригінали: виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради від 28.01.2025 року, форми №027/о; карти профілактичних щеплень, виданої КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , форми №063/о; висновку КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 02.09.2024 року за №77 про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) №77; засвідчені копії: медичного висновку №24/56 КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська Центральна лікарня» від 26.09.2024 року про дитину з інвалідністю віком до 18 років відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; індивідуальної програми реабілітації інваліда КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська Центральна лікарня» №24/56 від 26.09.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; медичної реабілітації до виписки з історії хвороби №6741 для індивідуальної програми інваліда дитинства КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 02.09.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6741 КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 02.09.2024 року за вх. №840 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У чергове судове засідання, призначене на 12.05.2025 року, з`явився представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідач не з`явилась у судові засідання, призначені на 10.04.2025 року, 28.04.2025 року, 12.05.2025 року, належним чином була повідомлена про час, дату та місце проведення судового розгляду справи, причини неявки суду повторно не повідомила, відзив на позовну заяву не подала без поважних причин.

Представник третьої особи подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного розгляду.

Суд, заслухавши думку представник позивача, на підставі положень статей 128, 211, 223, 280-283 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача та представника третьої особи в порядку заочного розгляду, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оголосив судові дебати та заслухав заключні слова представника позивача, 12.05.2025 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що сторони: позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьками неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 28.08.2013 року (повторно).

Оглядом сайту ЄДРСР судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.11.2012 року, справа №0520/10250/2012, провадження №2/0520/26666/2012, було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 14 червня 2007 року в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №175, після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище чоловіка - « ОСОБА_6 ».

Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 20.11.2012 року.

Неповнолітня дитина сторін - їх син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями: довідки від 05.04.2022 року №5107- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (ВПО), щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якої його зареєстроване місце проживання значиться за адресою: АДРЕСА_2 , а фактичне місце проживання/перебування - за адресою: АДРЕСА_3 , дата видачі довідки: 02.05.2022 року; рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.02.2023 року №84 «Про визначення місця проживання неповнолітньої дитини», відповідно до якого виконавчий комітет вирішив визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідок від 07.10.2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за №5138-, №5138-, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до яких їх зареєстроване місце проживання значиться за адресою: АДРЕСА_2 , а фактичне місце проживання/перебування - за адресою: АДРЕСА_4 , дата видачі: 07.10.2024 року.

Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації від 31.05.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (мова оригіналу - російська мова).

Неповнолітній син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, має діагноз: Кіфоз ІІІ ст. грудного відділу хребта. Протрузії дисків, кили Шморля. Консолідований перелом поперечного відростка L1 зліва. Сколіоз грудно-поперекового відділу хребта 1-го ступеня. Повздошно-поперекова плоскостопість 2-3 ст. Симптоматична епілепсія з генералізованими нападами у дитини з кистою лівої скроневої області за даними МРТ головного мозку. Дитина лікується та 02.09.2024 року йому було призначено медичну реабілітацію для індивідуальної програми інваліда дитинства. Це підтверджується наданими суду копіями медичної документації, а саме: виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради від 28.01.2025 року, форми №027/о; карти профілактичних щеплень, виданої КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , форми №063/о; висновку КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 02.09.2024 року за №77 про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) №77; медичного висновку №24/56 КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська Центральна лікарня» від 26.09.2024 року про дитину з інвалідністю віком до 18 років відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; індивідуальної програми реабілітації інваліда КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська Центральна лікарня» №24/56 від 26.09.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; медичної реабілітації до виписки з історії хвороби №6741 для індивідуальної програми інваліда дитинства КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 02.09.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6741 КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 02.09.2024 року за вх. №840 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2024 році закінчив Ізмаїльську гімназію №11 з початковою школою Ізмаїльського району Одеської області та здобув базову середню освіту, отримав свідоцтво про базову середню освіту, серії НОМЕР_4 від 14.06.2024 року, має позитивну характеристику за місцем навчання. ОСОБА_4 також має паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , дата видачі: 20.07.2022 року, дійсний до: 20.07.2026 року, РНОКПП: НОМЕР_5 , отримує державну соціальну допомогу як дитина з інвалідністю, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , дата видачі: 18.11.2024 року.

Позивач з 25.04.2022 року працює в ТОВ «Авто Прагма» на посаді технолога, з травня 2024 року - на посаді інженера-технолога за сумісництвом в ТОВ «С-інжиніринг», має позитивні характеристики за місцем роботи, судимостей не має.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.03.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 у своїй заяві від 13.01.2025 року повідомив органу опіки та піклування, що залишився проживати з батьком після розлучення батьків, тому що мама зловживала наркотичними засобами та спонукала його до вживання алкоголю, постійно зникала на довгий час із дому. Мати зовсім про нього не піклувалась. Батько водив його до школи, купляв речі. Коли почалась війна вони виїхали із Маріуполя, а мати залишилась там та отримала громадянство Росії. Після виїзду з міста Маріуполя він з матір`ю не бачився та не спілкувався, мати життям сина не цікавиться.

ОСОБА_7 в своїй заяві повідомила органу опіки та піклування, що проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 з 2023 року та з його сином ОСОБА_8 . За цей час мати ОСОБА_8 жодного разу не бачила. ОСОБА_9 характеризує як турботливого та гарного батька.

ОСОБА_10 в своїй заяві від 13.01.2025 року повідомив органу опіки та піклування, що він є сусідом родини ОСОБА_6 . За адресою: АДРЕСА_5 , проживає ОСОБА_11 з сином ОСОБА_12 . Батько займається вихованням сина самостійно, дитина охайна, привітна, завжди одягнена за сезоном, проводить багато часу з батьком, мати ОСОБА_8 жодного разу не бачив.

Від ОСОБА_3 на адресу органу опіки та піклування жодної інформації, яка б підтверджувала її участь у вихованні та утриманні дитини, не надходило.

Спеціалістами органу опіки та піклування - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради 26.02.2025 року обстежені умови проживання родини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , про що складений відповідний акт; батьком створені необхідні умови для проживання дитини, є окрема кімната, спальне місце, шафа, стіл для навчання, комп`ютер, в наявності одяг та взуття по сезону відповідного віку.

Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 13.01.2025 року фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі, здійснено вихід 13.01.2025 року для проведення оцінки потреб сім`ї родини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , про що складений відповідний акт оцінки потреб сім`ї, батько здатний виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною.

Зважаючи на вищевикладене, орган опіки та піклування - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу позбавлення батьківських прав матері неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішенні суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтями 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз викладених вище норм вказує, що, зокрема, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, це може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 11.06.2021 року, справа №758/9706/18, провадження №61-17898св20, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд бере до уваги те, що відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2019 року, справа №570/3742/17, які на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України, враховуються судом.

Також відповідно до положень статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Аналіз встановлених у ході судового розгляду справи обставин справи, досліджених письмових доказів в їх сукупності та викладених вище норм чинного законодавства України, дає суду підстави для висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, така поведінка відповідача є винною та є результатом свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Як пояснив представник позивача, така поведінка відповідача триває з 2011 року. При цьому суд враховує те, що орган опіки та піклування надав суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини, який суд вважає достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини, а зворотного суду відповідачем доведено не було. Обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки, судом не встановлено.

Суд бере до уваги і те, що з 2011 року відповідач без поважних причин перестала виконувати свої батьківські обов`язки відносно своєї дитини - неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а наразі проживає і місті Маріуполі, отримала громадянство Російської Федерації. Крім того, суд враховує те, що за повідомленням дитини, адресованим органу опіки та піклування, його матір зловживала наркотичними засобами та спонукала його до вживання алкоголю, постійно зникала на довгий час із дому, зовсім про нього не піклувалась. Натомість батько водив дитину до школи, купляв речі, а після виїзду з міста Маріуполя він з матір`ю не бачився, не спілкувався, мати його життям не цікавиться.

Тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини - неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, мотивів суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, беручи до уваги те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та умисно не виконує їх, дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав матір - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання як ВПО: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 26.05.2025 року.

Суддя Ф.М. Ханієва