Справа № 644/ 2815 /24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Трач М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника Державної іпотечної установи Старовойта В.П.,

представника Кабінету Міністрів України в особі Міністерства юстиції Литовченко Ю.С.,

представника Міністерства внутрішніх справ України Сороки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, Харківської міської ради, треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство економіки України, Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної гвардії України про визнання права власності,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив: визнати за ним та членами його сім`ї, дружиною - ОСОБА_2 , дочкою ОСОБА_3 , онукою ОСОБА_4 ,право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, щодо реєстрації за Державною іпотечною установою права власності на 1/1 частку спірної квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29177476 від 15.12.2009; стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов мотивований тим, що спірна квартира ним була отримана на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 №1637-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Харкові» та поіменного списку громадян, яким надаються придбані у АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ) квартири.

На підставі ордеру на службове житлове приміщення №001087 від 25.01.2010, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Харкові ради, він разом із членами сім`ї: дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 отримав двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв.м.

Зазначена квартира у числі трьох квартир, що були придбані Державною іпотечною установою, була передана Орджонікідзевській районній в місті Харкові раді, відповідно до листа виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.12.2009 №160/исх, та розподілена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 №1300.

Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради від 28.12.2009 № 287/8 «Про включення жилої площі в число службової в/ч НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України» двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_4 була включена до числа службової житлової площі військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України.

На підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради в місті Харкові від 11.05.2010 №92/4 «Про виключення жилої площі з числа службової в/ч НОМЕР_1 ВВ МВС України та визнання гр. ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 », зазначена квартира виключена з числа службової житлової площі військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України, а позивач визнаний наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 зі складом з трьох осіб.

Відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України (Протокол №3 від 04.04.2016) позивачу надано дозвіл на приватизацію зазначеної квартири, на підставі статті 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992.

Листом №7106 від 01.06.2016 Харківська міська рада повідомила заступника командувача Національної гвардії України з тилу начальника логістики про неможливість прийняття у комунальну власність м. Харкова квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю повного пакету документів, передбаченого Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Положенням «Про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що знаходиться в господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06.11.1995 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №695 від 26.05.2004.

Станом на теперішній час, квартира у комунальну власність територіальної громади міста Харкова не передана.

Відповідно до листа Харківської міської ради від 26.02.2024 за №1343, у 2016 році керівництво Головного управління Національної гвардії України зверталося до Харківської міської ради щодо розгляду питання передачі квартири за вказаною адресою до комунальної власності Харківської міської територіальної громади. Однак до теперішнього часу необхідного пакету документів з прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності Харківської міської територіальної громади не надходило.

Відповідно до листа заступника командувача (з тилу начальника логістики) Національної гвардії України від 04.03.2024 за №27/11/1/3-Ю-604, Головним управлінням Національної гвардії України вживаються заходи стосовно реалізації права позивача на безоплатне одержання у приватну власність розподіленої його родині житлової площі.

Разом з цим, відповідно до інформації, що міститься в реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 13.02.2024, право власності на квартиру зареєстровано 15.12.2009 за Державною іпотечною установою. Тобто, Державна іпотечна установа на теперішній час є власником і балансоутримувачем зазначеної квартири.

25.04.2024 позивачем до Державної іпотечної установи направлена заява про надання довідки про балансову вартість квартири АДРЕСА_1 .

09.05.2024 позивачем отримана відповідь від 03.05.2024 №1266/15/7 з відмовою про надання запитуваної інформації і довідки.

У відповіді зазначено, що причиною ненадання інформації є відсутність будь-яких взаємовідносин між ДІУ та ним, а квартира та пов`язані з нею документи були передані до Міністерства внутрішніх справ України. Тому ДІУ не має правових підстав для надання йому будь-яких документів щодо вказаної квартири.

Не погодившись з отриманою відповіддю, позивачем 10.05.2024 на адресу ДІУ направлено запит на інформацію.

17.05.2024 ДІУ надала відповідь, відповідно до якої спірна квартира передана Міністерству внутрішніх справ України на підставі акту прийому-передачі квартир від 23.12.2009. Документи на квартиру передавались від ДІУ до Міністерства внутрішніх справ на підставі акту прийому-передачі документів від 04.05.2012.

Разом з цим, відповідно до наданої ДІУ інформації і витягу з бухгалтерського балансового рахунку Державної іпотечної установи, на якому обліковується квартира АДРЕСА_1 станом на 14.05.2024 зазначена квартира перебуває на бухгалтерському балансовому обліку в ДІУ.

На думку позивача зазначені обставини указують на той факт, що фактична передача квартири від ДІУ до МВС України не проведена, а Державна іпотечна установа є юридичною особою, яка реалізує право державної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що спірну квартиру не передано до комунальної власності, позивач не може реалізувати своє право на безоплатну приватизацію житла, в якому проживає разом з сім`єю.

Ухвалою суду від 31 травня 2024 року відкрито провадження по справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву, представник Державної іпотечної установи просив в задоволенні позову відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовані наступним.

Частина 1 статті 133 Господарського кодексу України визначає три правові режими майна суб`єктів господарювання, це право власності та інші речові права право господарського відання та право оперативного управління.

Державна іпотечна установа утворена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 року за № 1330 «Деякі питання Державної іпотечної установи».

Згідно пункту 2 Статуту Державної іпотечної установи (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 05 квітня 2021 р. № 198), засновником Установи є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 22 Статуту Державної іпотечної установи, майно Установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві господарського відання.

Згідно пункту 23 Статуту, Установа не має права безоплатно передавати закріплене за нею майно фізичним особам.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 року № 1265 «Питання передачі цілісного майнового комплексу Державної іпотечної установи та повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі акціонерного товариства «Українська фінансова житлова компанія» цілісний майновий комплекс Державної іпотечної установи передано зі сфери управління Міністерства фінансів до сфери управління Міністерства економіки.

Згідно положень Наказу Міністерства юстиції України від 22.01.2010 № 92/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно оформлення права власності на нерухоме майно, придбане Державною іпотечною установою, та державної реєстрації такого права», власником майна, переданого Державній іпотечній установі, незалежно від джерел його формування, є Держава в особі Кабінету Міністрів України, оскільки останній виступив її засновником.

Сама ж Державна іпотечна установа, відповідно до установчих документів, лише тимчасово наділена правом господарського відання щодо цього майна.

У випадку оформлення права власності на придбані Державною іпотечною установою квартири відповідно до переліків житлових будинків, затверджених Кабінетом Міністрів України, для забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, та державної реєстрації права власності на такі об`єкти, таке оформлення та державну реєстрацію слід здійснювати за Державою в особі Кабінету Міністрів України.

При цьому у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та, відповідно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно робиться відмітка, що майно закріплено на праві господарського відання за Державною іпотечною установою.

Стаття 329 ЦК України передбачає, що юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Позивачем не надано суду доказів прийняття уповноваженим органом рішення про передачу спірної квартири у власність відповідачу Державній іпотечній установі.

Оскільки спір виник щодо права власності на майно (квартиру), належним відповідачем у спорі є власник цього майна Держава в особі Кабінету Міністрів України, а не Державна іпотечна установа.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги до власника нерухомого майна- Держави в особі Кабінету Міністрів України, позивачем не заявлялись.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 р. № 832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» (далі Постанова № 832) та окремих розпоряджень Кабінету Міністрів України, Державна іпотечна установа у 2009 році купувала готове житло або майнові права на незавершені будівництвом об`єкти нерухомого майна.

Згідно Постанови № 832, відповідач мав право спрямовувати кошти, отримані від запозичень, здійснених шляхом випуску облігацій під державні гарантії відповідно до Порядку надання державних гарантій за зобов`язаннями Державної іпотечної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1094 «Питання надання державних гарантій за зобов`язаннями Державної іпотечної установи», на фінансування заходів щодо забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку, зокрема на придбання квартир за переліками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, у житлових будинках, зданих в експлуатацію, у яких виконано внутрішні опоряджувальні роботи, а також квартир на об`єктах незавершеного житлового будівництва.

Після оформлення державою за собою у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 29177476) права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_5 (далі спірна квартира), на підставі Свідоцтва про право власності №б/н, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.12.2009 р., спірна квартира була закріплена за Державною іпотечною установою на праві господарського відання.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482 "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про передачу об`єктів права державної власності.

На виконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 23 грудня 2009 року № 1637-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Харкові», спірна квартира, була передана Державною іпотечною установою в оперативне управління Міністерству внутрішніх справ України (далі МВС) за Актом прийому-передачі квартир від 29 грудня 2009 року, для подальшого надання зазначеним у поіменному списку громадянам, затвердженому цим же розпорядження КМУ.

У подальшому за Актом прийому передачі-документів від 04 травня 2012 року Державною іпотечною установою до Міністерства внутрішніх справ України були передані всі документи щодо цієї квартири: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру, витяг з бухгалтерського балансового рахунку. (п.26-29 Акту).

Таким чином, Державна іпотечна установа повністю виконала всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України, щодо передачі спірної квартири в оперативне управління Міністерству внутрішніх справ України

Відтак з 29.12.2009 власником квартири залишається Держава в особі Кабінету Міністрів України, а право оперативного управління спірною квартирою належить Міністерству внутрішніх справ України (незалежного від того, що МВС не вчинило подальші дії щодо належної реєстрації цього права у державних реєстрах).

Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України (у редакції від 05.08.2009, що діяла на момент передачі квартири,) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України встановлює, що порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 01.05.2009, що діяла на момент передачі квартири) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: речові права на чуже нерухоме майно, тобто право оперативного управління.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, що є у державній власності, здійснюється за заявою органу, уповноваженого в установленому порядку управляти нерухомим майном, що є у державній власності.

Згідно абзацу 15 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 01.05.2009, що діяла на момент передачі квартири), підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Пунктом 11 «Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженого Постановою Кабінету Miнicтpiв України вiд 21 вересня 1998 р. № 1482 (у редакції від 19.09.2007р., що діяла на момент передачі квартири) визначено, що органи, до сфери управління яких передано державне майно, зобов`язані: у двотижневий термін з дня затвердження акта приймання-передачі повідомити про таку передачу стосовно об`єктів, передача яких здійснювалася за рішенням Кабінету Міністрів України, - також Мінекономіки; у двотижневий термін закріпити нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно за відповідним підприємством (організацією) на праві господарського відання або оперативного управління; у двомісячний термін з дня затвердження акта приймання-передачі внести відповідні зміни в установчі документи підприємства та провести їх державну реєстрацію відповідно до законодавства, а стосовно нерухомого майна провести в установленому законодавством порядку його державну реєстрацію (перереєстрацію).

Таким чином, після фактичного отримання від Державної іпотечної установи в оперативне управління спірної квартири, Міністерство внутрішніх справ України повинно було здійснити в установленому на той час законодавством порядку державну реєстрацію цього речового права у реєстрі прав власності на нерухоме майно, проте МВС з незрозумілих для ДІУ причин, зазначені реєстраційні дії не вчинило.

В результаті чого, в Державному реєстрі прав не нерухоме майно міститься помилковий запис про те, що спірна квартира перебуває у власності Держави в особі Кабінету Міністрів України, та досі закріплена за Державною іпотечною установою на праві господарського відання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі N 914/2350/18).

У силу наведених вище положень законодавства, після фактичного отримання від Державної іпотечної установи в оперативне управління спірної квартири, не здійснення Міністерством внутрішніх справ України, державної реєстрації цього речового права у реєстрі прав власності на нерухоме майно за собою, не змінює правовий режим такого майна, що підтверджується наступним.

На час видачі позивачу ордеру на спірну квартиру була чинною Постанова Кабінету Міністрів України N 1037 від 23 вересня 2009 року "Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою" (втратила чинність на підставі Постанови КМ N 855 (855-2011-п) від 27 липня 2011 року, якою був затверджений Порядок розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, абзацом 18 пункту 3 якого було передбачено, що квартири, що розподіляються між працівниками державних органів, а також військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, що проходять службу у військових формуваннях, підпорядкованих таким органам, мають правовий режим службових.

Згідно пунктів 3-6 Постанови Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 «Про службові жилі приміщення» включення та виключення до/із числа службових житлових приміщень здійснюється за клопотанням підприємства, установи або організації, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні якого перебуває житлове приміщення.

З письмових доказів, долучених позивачем до позову вбачається, що Міністерство внутрішніх справ, фактично прийняло спірну квартиру до сфери свого управління, оскільки зверталось до органів місцевого самоврядування з клопотаннями про включення спірної квартири до числа службових (додаток 18 до позову), та у подальшому з клопотанням про виключення спірної квартири з числа службових (додаток 17 до позову).

З огляду на викладене, Державна іпотечна установа вважає, що вона є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки не допустила будь-яких порушень майнових прав чи інтересів позивача.

Щодо способу захисту обраного позивачем, Державною іпотечною установою зазначено наступне.

Позивач зазначає, що вирішив скористатись правом на безоплатну приватизацію, яке передбачене Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», однак не зміг його реалізувати з незалежних від нього причин.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Наказ №396) визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним квартиру звертається до органу приватизації з відповідною заявою, зразок якої наведено у додатку №2 (пункт 17 Положення).

Однак до позовної заяви не долучено ні копії заяви позивача про звернення до органу приватизації, ні копії листа про відмову у задоволенні її розгляду.

З матеріалів справи не вбачається що відповідачем (чи іншим державним органом) було порушено будь-яке його право, в т.ч. й право на приватизацію державного житлового фонду.

Передача займаних квартир здійснюється у приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника (п.4 Наказу №396).

Позивач просить визнати за ним та членами його родини право власності на спірну квартиру.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не є учасниками цієї справи (співпозивачами) та не уповноважували позивача на представництво їхніх інтересів в суді.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2009 № 1037 «Про розподіл квартир, що придбані Держаною іпотечною установою» (далі Порядок № 1037), визначено, що квартири, які розподілялися між працівниками державних органів, а також військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, що проходили службу у військових формуваннях, підпорядкованих таким органам, мали статус службових.

Згідно частини першої статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно частини першої статті 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

З Ордеру на жиле приміщення № 001087 від 25.01.2010р., виданого на спірну квартиру, вбачається, що він був виданий на службову квартиру.

Згідно пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з такого житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За результатами розгляду спору судом вирішується питання чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права у позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 № 925/642/19 (п.54) та постанові від 06.04.2021 № 910/10011/19 (п.99-100) виснувала, що оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частинами 1 та 2 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч.1 ст. 8 вищезазначеного закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

В той же час, як убачається з матеріалів справи, спірна квартира з державної власності у комунальну власність Харківської міської ради ні Державною іпотечною установою, ні МВС, не передавалась.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" уповноваженими на це органами (стаття 8 Закону), до числа яких суд не належить.

Ні Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", ні ст. 328 ЦК України, не передбачено набуття права власності на квартири державного житлового фонду у разі приватизації на підставі рішення суду.

Оскільки передача квартири з державної власності у комунальну власність територіальної громади мала здійснюватися на підставі окремого акту Кабінету Міністрів України, у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Фактично, внаслідок бездіяльності Міністерства внутрішніх справ (яка полягає у нездійсненні за собою реєстрації речового права оперативного користування) та неузгодженості подальших дій Міністерства внутрішніх справ та Харківської міської ради, спірна квартира не передана з державної у комунальну власність, а без такої передачі, орган місцевого самоврядування не може ухвалити кінцеве рішення, що безпосередньо порушує право позивача.

Тобто, безоплатна передача квартири позивачу залежить від ряду управлінських та юридично значимих дій МВС та Харківської міської ради.

У відповіді на відзив, позивач посилаючись на доводи зазначені у позові просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, зазначені рішення Кабінету Міністрів України про затвердження переліків квартир, придбання яких необхідне для забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, містять доручення щодо передачі таких квартир від Державної іпотечної установи до головних розпорядників бюджетних коштів та органів місцевого самоврядування відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України розподілу квартир, придбаних Державною іпотечною установою, що є в подальшому підставою для видачі ордерів для вселення громадян у квартири та можливості здійснення ними їх приватизації.

Тобто, з огляду на сутність спірних правовідносин, ДІУ вже наділена повноваженнями щодо передачі спірної квартири з державної власності і зі свого балансу до комунальної власності і на баланс Харківської міської ради з метою забезпечення можливості здійснення її приватизації.

У запереченнях представник ДІУ просив в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві.

У письмових поясненнях представник Кабінету Міністрів України Литовченко Ю.С. у задоволенні позову просила відмовити з підстав аналогічних, зазначеним Державною іпотечною установою у відзиві на позов.

У письмових поясненнях представника МВС Зайченка С.С., зазначено, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» Кабінету Міністрів України у встановленому ним порядку необхідно забезпечити безоплатну передачу квартир, які придбані Державною іпотечною установою, відповідно до актів КМУ та знаходяться на її балансі, визначеним у цих актах органам з відповідним коригуванням статутного капіталу Державної іпотечної установи.

На виконання вищезазначеної статті Закону було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 року № 855, та затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою (далі Порядок).

Цим Порядком було визначено механізм безоплатної передачі квартир, що придбані Державною іпотечною установою відповідно до актів Кабінету Міністрів України, закріплені за нею на праві повного господарського відання та перебувають на її балансі, визначеним у таких актах органам.

Відповідно до пункту 2 Порядку квартири передаються безоплатно відповідно до актів Кабінету Міністрів України з державної власності у комунальну власність територіальних громад.

Згідно із пунктом 5 Порядку безоплатна передача квартир здійснюється відповідною комісією, що утворюється органом, уповноваженим управляти державним майном, якому передаються квартири та оформляється актом приймання-передачі, складеним на підставі актів Кабінету Міністрів України щодо надання громадянам квартир.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 року № 855 Міністерством внутрішніх справ України було створено комісію щодо приймання-передачі квартир.

Згідно з актом приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою від 04 травня 2012 року було прийнято ряд квартир за виключенням квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, МВС листом від 12.11.2012 № 17550/Лк «Про питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, в управління Міністерства внутрішніх справ України» повідомило ДІУ про виключення із актів приймання передачі деяких квартир, зокрема квартири АДРЕСА_1 та те, що за результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що ряд квартир, право управління яких пропонується передати, на сьогодні виведені з розряду службових, приватизовані, а деякі відчужені.

У відповіді на пояснення третьої особи МВС, представником ДІУ надані пояснення, у яких зазначено, що на виконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 23 грудня 2009 року № 1637-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Харкові», спірна квартира, була передана Державною іпотечною установою в оперативне управління Міністерству внутрішніх справ України за Актом прийому-передачі квартир від 29 грудня 2009 року, для подальшого надання зазначеним у поіменному списку громадянам, затвердженому цим же розпорядження КМУ.

Відтак з 29.12.2009 власником квартири залишається Держава в особі Кабінету Міністрів України, а право оперативного управління спірною квартирою належить Міністерству внутрішніх справ України (незалежного від того, що МВС не вчинилоподальші дії щодо належної реєстрації цього права у державних реєстрах).

Здійснення МВС права оперативного управління квартирою підтверджується наступним.

На час видачі позивачу ордеру на спірну квартиру була чинною Постанова Кабінету Міністрів України N 1037 від 23 вересня 2009 року "Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою" (втратила чинність на підставі Постанови КМ N 855 (855-2011-п) від 27 липня 2011 року), якою був затверджений Порядок розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, абзацом 18 пункту 3 якого було передбачено, що квартири, що розподіляються між працівниками державних органів, а також військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, що проходять службу у військових формуваннях, підпорядкованих таким органам, мають правовий режим службових.

З письмових доказів, долучених позивачем до позову вбачається, що Міністерство внутрішніх справ, фактично прийняло спірну квартиру до сфери свого оперативного управління, оскільки зверталось до органів місцевого самоврядування з клопотаннями про включення спірної квартири до числа службових (додаток 18 до позову), та у подальшому з клопотанням про виключення спірної квартири з числа службових (додаток 17 до позову).

Рішення Харківської міської ради як про включення квартири до числа службових, так і про виключення з числа службових, ухвалювалося за зверненнями уповноваженого суб`єкта управління цим державним майном.

Не підписання МВС України повторного акту приймання-передачі квартир від 04 травня 2012 року (в частині квартири АДРЕСА_6 ), лише унеможливило списання спірної квартири з балансу Державної іпотечної установи, однак ця обставина не спростовує того факту що: 1) спірна квартира АДРЕСА_6 , була передана Державною іпотечною установою в оперативне управління Міністерству внутрішніх справ України за Актом прийому-передачі квартир від 29 грудня 2009 року; 2) МВС України упродовж тривалого часу здійснювало фактичне оперативне управління спірною квартирою шляхом включення квартири до числа службових, так і про виключення з числа службових, а також надання її для проживання своєму співробітнику (позивачу).

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач, представник Державної іпотечної установи, представник Кабінету Міністрів України, представник Міністерства внутрішніх справ України, підтримали свої позиції викладені в заявах по суті справи.

Відповідач Харківська міська рада, треті особи: Міністерство економіки України, Головне управління Національної гвардії України заяв по суті справи не подавали. Представники зазначених учасників справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 133 Господарського кодексу України визначає три правові режими майна суб`єктів господарювання, це право власності та інші речові права право господарського відання та право оперативного управління.

Відповідно до пункту 22 Статуту Державної іпотечної установи, майно Установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві господарського відання.

Згідно пункту 23 Статуту, Установа не має права безоплатно передавати закріплене за нею майно фізичним особам.

Згідно положень Наказу Міністерства юстиції України від 22.01.2010 № 92/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно оформлення права власності на нерухоме майно, придбане Державною іпотечною установою, та державної реєстрації такого права», власником майна, переданого Державній іпотечній установі, незалежно від джерел його формування, є Держава в особі Кабінету Міністрів України, оскільки останній виступив її засновником. Сама ж Державна іпотечна установа, відповідно до установчих документів, наділена лише правом господарського відання щодо цього майна.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» (далі Постанова № 832) та окремих розпоряджень Кабінету Міністрів України, Державна іпотечна установа у 2009 році купувала готове житло або майнові права на незавершені будівництвом об`єкти нерухомого майна.

Згідно Постанови № 832, відповідач - Державна іпотечна установа (далі ДІУ) мав право спрямовувати кошти, отримані від запозичень, здійснених шляхом випуску облігацій під державні гарантії відповідно до Порядку надання державних гарантій за зобов`язаннями Державної іпотечної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1094 «Питання надання державних гарантій за зобов`язаннями Державної іпотечної установи», на фінансування заходів щодо забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку, зокрема на придбання квартир за переліками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, у житлових будинках, зданих в експлуатацію, у яких виконано внутрішні опоряджувальні роботи, а також квартир на об`єктах незавершеного житлового будівництва.

Квартира АДРЕСА_1 належить державі на підставі свідоцтва про право власності, б/н від 15 грудня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради.

Після оформлення Державою за собою права власності на цю квартиру у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.12.2009 (реєстраційний номер майна 29177476), спірна квартира була закріплена за Державною іпотечною установою на праві господарського відання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482 "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про передачу об`єктів права державної власності.

На виконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 23 грудня 2009 року № 1637-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Харкові», спірна квартира, була передана Державною іпотечною установою в оперативне управління Міністерству внутрішніх справ України (далі МВС) за Актом прийому-передачі квартир від 29 грудня 2009 року, для подальшого надання зазначеним у поіменному списку громадянам, затвердженому цим же розпорядження КМУ.

На підставі ордеру на службове житлове приміщення №001087 від 25.01.2010, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Харкові ради, позивач разом із членами сім`ї: дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 отримав двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв.м.

Зазначена квартира у числі трьох квартир, що були придбані Державною іпотечною установою, була передана Орджонікідзевській районній в місті Харкові раді, відповідно до листа виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.12.2009 №160/исх, та розподілена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 №1300.

Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради від 28.12.2009 № 287/8 «Про включення жилої площі в число службової в/ч НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України» двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_4 була включена до числа службової житлової площі військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України.

На підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради в місті Харкові від 11.05.2010 №92/4 «Про виключення жилої площі з числа службової в/ч НОМЕР_1 ВВ МВС України та визнання гр. ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 », зазначена квартира виключена з числа службової житлової площі військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України, а позивач визнаний наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 зі складом з трьох осіб.

Відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України (Протокол №3 від 04.04.2016) позивачу надано дозвіл на приватизацію зазначеної квартири, на підставі статті 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992.

У подальшому за Актом прийому передачі-документів від 04 травня 2012 року від Державної іпотечної установи до Міністерства внутрішніх справ України були передані всі документи щодо цієї квартири: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру, витяг з бухгалтерського балансового рахунку. (п.26-29 Акту).

Таким чином, Державна іпотечна установа повністю виконала всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України, щодо передачі спірної квартири в оперативне управління Міністерству внутрішніх справ України.

Відтак з 29.12.2009 власником квартири залишається Держава в особі Кабінету Міністрів України, а право оперативного управління спірною квартирою належить Міністерству внутрішніх справ України (незалежного від того, що МВС не вчинило подальші дії щодо належної реєстрації цього права у державних реєстрах).

Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України (у редакції від 05.08.2009, що діяла на момент передачі квартири,) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України встановлює, що порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 01.05.2009, що діяла на момент передачі квартири) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: речові права на чуже нерухоме майно, тобто право оперативного управління.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, що є у державній власності, здійснюється за заявою органу, уповноваженого в установленому порядку управляти нерухомим майном, що є у державній власності.

Згідно абзацу 15 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 01.05.2009, що діяла на момент передачі квартири), підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Пунктом 11 «Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженого Постановою Кабінету Miнicтpiв України вiд 21 вересня 1998 № 1482 (у редакції від 19.09.2007р., що діяла на момент передачі квартири) визначено, що органи, до сфери управління яких передано державне майно, зобов`язані: у двотижневий термін з дня затвердження акта приймання-передачі повідомити про таку передачу органи державної статистики, державної податкової служби, фінансові органи, Фонд державного майна для внесення відомостей до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, відповідні органи охорони культурної спадщини (стосовно об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками), а стосовно об`єктів, передача яких здійснювалася за рішенням Кабінету Міністрів України, - також Мінекономіки; у двотижневий термін закріпити нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно за відповідним підприємством (організацією) на праві господарського відання або оперативного управління; у двомісячний термін з дня затвердження акта приймання-передачі внести відповідні зміни в установчі документи підприємства та провести їх державну реєстрацію відповідно до законодавства, а стосовно нерухомого майна провести в установленому законодавством порядку його державну реєстрацію (перереєстрацію).

Таким чином, після фактичного отримання від Державної іпотечної установи в оперативне управління спірної квартири, Міністерство внутрішніх справ України повинно було здійснити в установленому на той час законодавством порядку державну реєстрацію цього речового права у реєстрі прав власності на нерухоме майно, проте МВС зазначені реєстраційні дії не вчинило.

В результаті чого, в Державному реєстрі прав не нерухоме майно міститься помилковий запис про те, що спірна квартира перебуває у власності Держави в особі Кабінету Міністрів України, та досі закріплена за Державною іпотечною установою на праві господарського відання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі N 914/2350/18).

Позивач зазначає, що вирішив скористатись правом на безоплатну приватизацію, яке передбачене Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», однак не зміг його реалізувати з наведених вище причин.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Наказ №396) визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним квартиру звертається до органу приватизації з відповідною заявою, зразок якої наведено у додатку №2 (пункт 17 Положення).

Однак до позовної заяви не долучено ні копії заяви позивача про звернення до органу приватизації, ні копії листа про відмову у задоволенні її розгляду.

З матеріалів справи не вбачається що відповідачем (чи іншим державним органом) було порушено будь-яке його право, в т.ч. й право на приватизацію державного житлового фонду.

Передача займаних квартир здійснюється у приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника (п.4 Наказу №396).

Позивач просить визнати за ним та членами його родини право власності на спірну квартиру.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не є учасниками цієї справи (співпозивачами) та не уповноважували позивача на представництво їхніх інтересів в суді.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2009 № 1037 «Про розподіл квартир, що придбані Держаною іпотечною установою» (далі Порядок № 1037), визначено, що квартири, які розподілялися між працівниками державних органів, а також військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, що проходили службу у військових формуваннях, підпорядкованих таким органам, мали статус службових.

Згідно частини першої статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно частини першої статті 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

З Ордеру на жиле приміщення № 001087 від 25.01.2010, виданого на спірну квартиру, вбачається, що він був виданий на службову квартиру.

Згідно пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з такого житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За результатами розгляду спору судом вирішується питання чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права у позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 № 925/642/19 (п.54) та постанові від 06.04.2021 № 910/10011/19 (п.99-100) зазначила, що оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частинами 1 та 2 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч.1 ст. 8 вищезазначеного закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

В той же час, як убачається з матеріалів справи, спірна квартира з державної власності у комунальну власність Харківської міської ради ні Державною іпотечною установою, ні МВС, не передавалась.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" уповноваженими на це органами (стаття 8 Закону), до числа яких суд не належить.

Ні Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", ні ст. 328 ЦК України, не передбачено набуття права власності на квартири державного житлового фонду у разі приватизації на підставі рішення суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року по справі № 577/779/21.

Оскільки станом на день звернення з позовом спірна квартира не була об`єктом права комунальної власності, орган місцевого самоврядування не має повноважень видавати позивачу свідоцтво про право власності на майно у порядку приватизації, яке не належить територіальній громаді міста.

На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Питання щодо судових витрат вирішується судом у відповідності до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, Харківської міської ради, треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство економіки України, Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної гвардії України про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повне рішення складено: 04.07.2025.

Суддя: А. К. Сітало