Справа №639/15/25
Провадження №2/639/1369/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря - Яременко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобаварського районного суду міста Харкова цивільну справу №639/15/25 за Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ТОВ «Кошельок» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором №-568273 від 02 січня 2022 року у розмірі 30 617,50 грн. та понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 02.01.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір №-568273 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Зазначений кредитний договір, як вбачається з його змісту, разом із правилами надання кредитів (надалі Правила) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та за якими позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створено згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 7478, для підписання кредитного договору №-568273 від 02 січня 2022 року.

Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту, становить 9 250,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); - початковий строк кредитування, становить 30 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - відсоткова ставка, становить 1,10% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); - сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 30 днів, становить 12 302,50 грн. Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 .

Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 01.02.2022 до 01.05.2022, за ставкою 2,2% на добу. Та на момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі (9 250,00 грн. тіло кредиту + 3 052,50 грн. відсотки за початковий строк користування позикою + 18 315,00 грн. відсотки за продовжений строк користування позикою) 30 617,50 грн.

З боку відповідача по відношенню до ТОВ «КОШЕЛЬОК» має місце свідомо порушення зобов`язання визначеного в кредитному договорі, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановленні Кредитним договором та законом.

Також вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Кошельок», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 03 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» суму заборгованості за кредитним договором №-568273 від 02.01.2022 у розмірі 30 617,50 грн. (тридцять тисяч шістсот сімнадцять гривень 50 копійок), яка складається з заборгованості за сумою кредиту у розмірі 9 250,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 21 367,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 24 22,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Бондаренко Т.С., звернувся до Новобаврського районного суду міста Харкова з клопотанням про поновлення пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року у цивільній справі № 639/15/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якої просив визнати поважними причини пропуску та поновити процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова 03 березня 2025 року, скасувати заочне рішення.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 21 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року у цивільній справі № 639/15/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року у цивільній справі № 639/15/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Цивільну справу № 639/15/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в судове засідання.

17 червня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого повідомила, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, і з огляду на пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Відповідачем неодноразово було повідомлено менеджерам кредитодавців про те, що він є військовослужбовцем та на їх пропозиції направлено засобами електронного зв`язку відповідні докази, які не були взяті до уваги останніми. З огляду на вказане вище, вважає, що стягнення з ОСОБА_1 суми відсотків за користування позикою у розмірі - 21 367, 50 грн. є протиправним.

Крім того зазначила, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3. ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц (провадження № 61-25248св18), від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20).Згідно з умовами Кредитного договору, знижена відсоткова ставка за користування кредитом становить складає 2,2% в день, реальна річна процентна ставка 402 % річних, що на наше переконання є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг та надмірно великим порівняно із "тілом кредиту". Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі (21 367, 50 грн.), що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту (9 250,00 грн.), а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційреальна річна проценою до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

01 липня 2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, згідно яких повідомлено, що відповідач в тексті відзиву визнає факт укладення кредитного договору на визначених договором умовах. Разом з тим відповідач не погоджується з розміром заборгованості та заперечує щодо нарахування відсотків за користування позикою у розмірі 21 367, 50 грн. Така невизначеність відповідача дає чітке розуміння щодо недобросовісної поведінки відповідача, враховуючи той факт, що у відзиві на позовну заяву відповідач з одного боку визнає факт укладення кредитного договору на визначених договором умовах, а з іншого заперечує щодо отримання коштів, тощо. Твердження відповідача виключають один - одне, чим відповідач намагається ввести суд в оману щодо дійсних обставин справи (підписання кредитного договору саме на визначених договором умовах), які мають вирішальне значення для ухвалення законного рішення. Норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що позивачем не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно наданого розрахунку заборгованості, Товариство здійснює лише нарахування по процентам за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами. Тобто, з наведеного вбачається, що помилково ототожнювати, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом строку договору є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. У ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про не нарахування процентів, а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми. Як вбачається з Відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів, Відповідач з 24.02.2022 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Саме з цього моменту на нього поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів. При цьому, з Відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, процентами які були нараховані від дати укладення Кредитного договору до дати мобілізації його до лав ЗСУ та комісія за надання кредиту.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі,посилаючись на обставини викладені у рішенні вище.

Відповідач та предствник відповідача, в судове засідання не з?явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, у позові просили відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02 січня 2022 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір №-568273 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».( а.с.9-14)

За умовами п. 1.1 Договору ТОВ «Кошельок» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 9 250,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

У Договорі визначено тип кредиту - споживчий; сума кредиту, становить 9 250,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); - початковий строк кредитування, становить 30 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - відсоткова ставка, становить 1,10% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. Графіку розрахунків).

Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту (п.3.3).

Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту.( а.с.8-9)

Договір №-568273 від 02.01.2022 про надання кредиту підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 7478.

Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Відповідно до листа Центрального відділення ПАТ «МТБ Банк» у м. Києві від 09.12.2024 №04/642-04/162, надано підтвердження директору ТОВ «КОШЕЛЬОК», що 02.01.2022 о 12:07 з сумою платежу 9 250,00 грн операція була успішно проведена через систему «xPay» та зарахована на картку№ НОМЕР_2 (ID транзакції НОМЕР_3 , ID кредиту НОМЕР_4 , ID заявки на кредит 568273) (а.с.18).

На підтвердження вищевказаного системою «xPay» надано повідомлення, що 02.01.2022 була проведена успішна транзакція (ордер ID транзакції 49959233) про зарахування коштів клієнту в сумі 9 250,00 грн, опис замовлення видача кредитних коштів, договір займу №-568273 (а.с.19).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.05.2022 у відповідача утворилась заборгованість за договором №-568273 від 02.01.2022 про надання кредиту, в розмірі 30 617,50 грн., що складається з: заборгованості за сумою кредиту - 9 250,00 грн., заборгованості за відсотками за користування позикою 21 367,50 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

ОСОБА_1 не заперечує факту укладення електронного договору з ТОВ «Кошельок» 02.01.2022.

На підтвердження вищевказаного системою «xPay» надано повідомлення, що 02.01.2022 була проведена успішна транзакція (ордер ID транзакції 49959233) про зарахування коштів клієнту в сумі 9 250,00 грн, опис замовлення видача кредитних коштів, договір займу №-568273 (а.с.19).

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Кошельок» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Доказів внесення коштів на погашення заборгованості відповідачем не надано.

Разом з цим, представник відповідача заперечував щодо нарахованих процентів посилаючись на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Крім того зазначила, що відповідачем неодноразово було повідомлено менеджерам кредитодавців про те, що він є військовослужбовцем та направлено засобами електронного зв`язку відповідні докази, які не були взяті до уваги останніми. З огляду на вказане вище, вважає, що стягнення з ОСОБА_1 суми відсотків за користування позикою у розмірі - 21 367, 50 грн. є протиправним.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

На підтвердження права ОСОБА_1 на встановлені законодавством пільги суду було надано: військовий квиток ОСОБА_1 ; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 ; посвідчення серії НОМЕР_6 ; довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 26.09.2024 №5753; довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 01.04.2025р. №209; довідка про проходження військової служби від 28.10.2024р. №822.

Як вбачається з вищевказаних доказів, ОСОБА_1 з 24.02.2022 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

В свою чергу, як вже було встановлено судом, 02.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 568273 від 02.01.2022 про надання кредиту.

А отже, саме з 24.02.2022 на відповідача поширюються вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на на 24.02.2022 у відповідача утворилась заборгованість за договором №-568273 від 02.01.2022 на загальна сума боргу 16 779.50 грн. з яких:

9 250,00 грн. - тіло кредиту

7 529,50 грн. - відсотки за користування кредитом (до 24.02.2022).

Щодо посилань представника відповідача на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

В свою чергу, відповідно до Постанови Верховного Суду від 09.09.2020 по справі 732/670/19, судом було зазначено про відсутність підстав, передбачених пунктом 5 частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року по справі 524/5556/19.

«Так, судом було зазначено про безпідставність доводів позивачки про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань».

Тобто, норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору.

Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 10561 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №-568273 від 02.01.2022 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення, порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надав належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 звертався до менеджерів ТОВ «Кошельок» з документами про наявність підстав його звільнення від відповідальності за нарахуваня процентів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи те, що саме з 24.02.2022 на відповідача поширюються вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за несвоєчасне погашення кредиту та сплати відсотків (до 24.02.2022) у розмірі 16 779,50 грн. з яких: 9 250,00 грн. - тіло кредиту та 7 529,50 грн. - відсотки за користування кредитом (до 24.02.2022), що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 30 617,50 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 16 779,50 грн. = 54,8 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2 422,00 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 54,8 % = 1 327,26 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст. 42 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 627, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» суму заборгованості за кредитним договором №-568273 від 02.01.2022 у розмірі 16 779,50 грн. (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят дев?ять гривень 50 копійок), яка складається з заборгованості за сумою кредиту у розмірі 9 250,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 7 529,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» судовий збір у розмірі 1 327,26 грн. (одна тисяча триста двадцять сім гривень 26 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», , місцезнаходження: 08135, Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Чайки, вул.Антонова, буд.8а;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 07.07.2025

Суддя В.В. Труханович