"25" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді: Гончарука В.П.,
за участю секретаря: Бовкун М.В., Печуркіної Я.А.
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму боргу на користь позивача в сумі еквівалентній 26 000 доларів США, що складає на день подачі позову 1 074301, 80 грн.; інфляційні витрати в сумі 1 074301, 80 грн.; 3 % річних від основної суми боргу в сумі 2111,38 грн.; штрафні санкції в розмірі 257 832, 61 грн.; 40 000 грн. витрат на правову допомогу, вирішити питання по судовим витратам.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 5 січня 2023 р. року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 26 тис. доларів США, що на день укладання договору складало 988000 грн. по курсу НБУ 1 долар США - 38 грн.
Факт укладання вказаного договору підтверджується договором про надання позики від 5 січня 2023 р., підписаного позивачем та відповідачем; актом приймання - передачі грошових коштів від 5 січня 2023 р., підписаного позивачем та відповідачем, а також розпискою написаною власноручно відповідачем ОСОБА_3 , а також гарантійним листом від 5.01.2023 р. про наявність боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.
Відповідно до договору про надання позики кінцевий термін повернення суми боргу було визначено 5 березня 2024 р.
Станом на день подачі позову відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та повернула позивачу борг, та не вчинила жодних дій, спрямованих на повернення боргу повністю або частково, з врахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості , пеню, 3% річних за прострочення зобов`язання та штрафні санкції.
23 грудня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за даним позовом та розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження.
26 березня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та представник позивача наполягали на задоволені позову, з обставин викладених в позовній заяві, а також в заяві поданій до суду від 7 травня 2025 р., вимоги обґрунтовував посиланням на вимоги ст. 625 ЦК України, надавши до суду для огляду оригінал договору про надання позики , розписку, акт передачі грошових котів , гарантійного листа.
Відповідач чи її представник в зал судового не з`явилися, відзиву на позовну заяву не надавали, сповіщалися належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.
В судовому засіданні встановлено, що 5 січня 2023 р. року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 26 тис. доларів США, що на день укладання договору складало 988000 грн. по курсу НБУ 1 долар США - 38 грн.
Факт укладання вказаного договору підтверджується договором про надання позики від 5 січня 2023 р., підписаного позивачем та відповідачем; актом приймання - передачі грошових коштів від 5 січня 2023 р., підписаного позивачем та відповідачем, а також розпискою написаною власноручно відповідачем ОСОБА_3 , а також гарантійним листом від 5.01.2023 р. про наявність боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.
Відповідно до договору про надання позики кінцевий термін повернення суми боргу було визначено 5 березня 2024 р.
Факт існування договірних стосунків між позивачем та відповідачем у встановленому законом порядку спростовано не було.
Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Також статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як убачається в договорі про надання позики сторонами було встановлено розмір штрафних санкцій, п.6.1 договору, що в разі прострочення повернення позики ( її частини) позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 1% від суми позики .
Кошти надавалися у борг в іноземній валюті у еквіваленті до національної валюти - гривні по курсу НБУ, та повернення боргу повинно здійснюватися також в еквіваленті до іноземної валюті по курсу НБУ, в зв`язку з чим не має підстав для стягнення інфляційних витрат та застосування 3 % річних, як це передбачено ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то в цій частині суд вважає за доцільне відмовити в стягнення грошових котів з відповідача в розмірі 50 000 грн., так - як позивачем та його представником не надано до суду касового ордеру чи квитанції банку щодо оплати правової допомоги. Суд критично ставиться до квитанції про сплату коштів від 11.11.2024 р. що складена юридичною компанією «HUMAN RIGHTS», так як договір про надання правової допомоги було укладено безпосередньо з адвокатом Морозовим В.Ю. та позивачем, а не з юридичною компанією, крім того в акті про надання послуг адвоката вказані роботи, що не були предметом розгляду в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 79-82,141,258,265, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 612 , 1046,1050 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
В іншій частині задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2025 р.

Суддя