УХВАЛА

03 липня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. розглянувши в м. Рівному заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви , - в с т а н о в и в:

На розгляд до Рівненського міського суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Соломон О.М. згідно ордеру серія ВК №1178205 від 30.06.2025, про забезпечення позову до подання позовної заяви. Судовий збір при пред`явленні заяви до суду сплачений. Згідно поданої до суду заяви просить вжити заходи забезпечення позову до його подання шляхом: заборони зміни місця постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до визначення судом з ким із батьків буде проживати дитина; заборони тимчасового виїзду малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без письмової нотаріальної засвідченої згоди батька ОСОБА_1 на його виїзд до визначення судом з ким із батьків буде проживати дитина.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , готує позовну заяву про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.08.2024 відмовлено у задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про забезпечення повернення малолітньої дитини до ОСОБА_4 . Ухвалою Рівненського міського суду від 22 січня 2025 року Рівненської області у справі № 569/22882/24, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання рішення іноземного суду на території України. Враховуючи вищевикладене, а також неодноразові спроби матері вжити заходів щодо примусового вивезення дитини за межі України, існує реальний ризик її вивезення без згоди батька, що унеможливить виконання майбутнього судового рішення. У зв`язку з цим ОСОБА_5 змушений звернутися до суду із даною заявою з метою захисту своїх батьківських прав та права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачених статтею 150 цього Кодексу Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У ст. 150 ЦПК України зазначені види забезпечення позову. Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не може вважатися належним та допустимим доказом наміру відчуження майна та не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки заявником не наведено обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, доказів того, що відповідачка буде ухилятись від виконання такого рішення суду, доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження прав .

У провадженні суду справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 немає, зі змісту заяви вбачається, що у позивача є припущення про можливе порушення прав дитини з боку матері . Тобто, і самого спору як такого між сторонами немає, і на час подачі заяви ОСОБА_3 няких дій не вчинено. Окрім того, вимоги по забезпеченню позову не узгоджуються з прогнозованим предметом спору.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано достовірних доказів реального наміру матері дитини вивезти дитину до місця свого нинішнього проживання без погодження з батьком дитини, та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову на даний час є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявнику слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, роз`яснивши, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову у разі пред`явлення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст..ст. 151,153 , 260,261, 353,354,355 ЦПК України, суд , -

у х в а л и в:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. Копію ухвали направити заявнику для відома.

Ухвала суду набирає законної сили негайно. Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В.Панас