Справа № 2-4683/11
Провадження №2-зз/201/39/2025
У Х В А Л А

26 червня 2025 року

Соборний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сідельника Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-9703/10 (2-4683/11) за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ТОВ Українське фінансове агентство ВЕРУС, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2010 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ТОВ «УФА «ВЕРУС», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2010 року заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про забезпечення вищевказаного позову задоволено частково.

Накладено арешт в межах заявлених позовних вимог 806031,15 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження (т.1, а.с.12).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 1.240.439, 25 грн. заборгованості за кредитним договором № 2007-020 від 07.02.2007 р. Стягнуто солідарно з ТОВ Українське фінансове агентство ВЕРУС, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 200, 00 грн. заборгованості за кредитним договором № 2007-020 від 07.02.2007 р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (т.1,а.с.198)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-020 від 07.02.2007 року в розмірі 1 240 239,24 гривень (один мільйон двісті сорок тисяч двісті тридцять дев`ять гривень 24 копійок), яка складається із заборгованості за сумою кредиту 600 452,70 гривень; за процентами по користуванню кредитом 399 893,81 гривень; пеня 240 092,73 грн. та з урахуванням 200,00 грн., за які поручилось товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус».

В задоволенні позову стосовно солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_1 разом з поручителем товариством з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» відмовлено.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року залишино без змін.(т.1,а.с.259-263)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2012 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2012 р. у цивільній справі № 2 4683/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення. (т.2,а.с.48-50)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2010 року, якою було накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 (т.2,а.с.55-57)

ОСОБА_1 03 квітня 2025 року звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 05 березня 2010 року, у зв`язку з тим, що позивач не пред`явив до виконання виконавчі листи ВДВС. (т.2, а.с. 66-68).

Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності сторін.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) із запитом про надання інформації щодо всіх відкритих виконавчих проваджень, їх підстав та стадії їх виконання стосовно ОСОБА_1 .

Відповіддю Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №53327 від 17.06.2025 року, останнім повідомлено, що перевіркою відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень станом на момент надання відповіді, відкриті виконавчі провадження відносно стягнення з ОСОБА_1 , в Індустріальному ВДВС у місті Дніпрі на примусовому виконанні не перебувають.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 виклав позицію, зазначивши, що не зняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Приймаючи до уваги, що відкритих виконавчих проваджень про звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно немає, а також враховуючи, що існування арешту майна заявника, як боржника у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у його право власності, суд вважає необхідним задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Встановивши вказані обставини, з урахуванням відсутності відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , суд вважає, що наявні правові для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2010 року прийняті відносно відповідача ОСОБА_1 .

Отже, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2010 року у справі № 2-9703/10 за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ТОВ Українське фінансове агентство ВЕРУС, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині накладання арешту в межах заявлених позовних вимог 806031,15 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.О.Куць