печерський районний суд міста києва
пр. № 2-3601/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2025 р.

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1: Котляр Т.М.,

представника відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін клопотання відповідача Київської міської прокуратури про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Київської міської прокуратури (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, ДКСУ), в якому просить стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування моральної шкоди 672 000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 30.01.2025 року.

07.01.2025 року до суду від представника Київської міської прокуратури - Котляр Т.М. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки аналогічні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю прокуратури м. Києва щодо нерозгляду його заяв про перегляд вироку Ватутінського районного суду м. Києва від 27.06.1996 року, вже були предметом розгляду судів у справах: № 757/26386/13-ц, за якою рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2014 року у задоволенні позову було відмовлено; № 757/55912/17-ц, за якою рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.11.2018 року та постановою Верховного Суду від 28.04.2020 року, у задоволенні позову було відмовлено; № 757/32753/22-ц, за якою ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.07.2024 року, провадження у справі було закрито. Зазначає, що у всіх вказаних справах предмет спору, сторони, обставини та правові підстави позову були ідентичними, а судові рішення у відповідних провадженнях набрали законної сили, що на підставі п. 3 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року судове засідання відкладено на 21.04.2025 року.

В судовому засіданні позивач щодо заперечував щодо задоволення заяви про закриття провадження у справі, посилаючись на її необгрутованість.

В судовому засіданні представник відповідача-1 підтримала заяву про закриття провадження у справі, просила задовольнити.

В судове засідання представник відповідача-2 не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання про закриття провадження та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи, здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Так, обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності прокурора м. Києва, яка полягала в умисному затягуванні розгляду заяв позивача від 28.05.2002 року та 29.05.2003 року про перегляд вироку Ватутінського районного суду м. Києва від 27.06.1996 року за нововиявленими обставинами, йому було завдано моральної шкоди. Орган прокуратури тривалий час не приймав рішення по суті заяв про перегляд вироку, попри наявність відповідних рішень судів, які зобов`язували дати їм оцінку, що є порушенням розумних строків розгляду звернення громадянина. Зазначена бездіяльність завдала позивачеві істотної моральної шкоди, яка полягала в неможливості реалізації права на реабілітацію, порушенні прав на гідність та повагу, викликала тривалі душевні страждання, стрес, вимушене витрачання часу та сил. Позивач вказує, що зважаючи на наявність судових рішень щодо відшкодування моральної шкоди у період з травня 2002 року по вересень 2017 року, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди охоплюють період з жовтня 2017 року по вересень 2024 року, а тому розмір моральної шкоди обґрунтовано тривалістю бездіяльності (84 місяці), за яку позивач просить стягнути мінімальну заробітну плату за кожен місяць порушення, що загалом становить 672 000,00 грн.

Судом також встановлено, що аналогічні позовні вимоги ОСОБА_1 вже були предметом розгляду у наступних справах:

у справі № 757/26386/13-ц - рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2014 року у задоволенні позову було відмовлено;

у справі № 757/55912/17-ц - рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.11.2018 року та постановою Верховного Суду від 28.04.2020, у задоволенні позову було відмовлено;

у справі № 757/32753/22-ц - ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.07.2024 року, провадження у справі було закрито з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Усі вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Зі змісту вказаних рішень судів вбачається, що всі позови стосувалися того ж фактичного предмету - неналежного реагування прокуратури на подані позивачем заяви, що, на його переконання, завдало йому моральної шкоди. Таким чином, незважаючи на те, що у вказаній справі позивач зазначає інший період бездіяльності (жовтень 2017 - вересень 2024 року), суть спору, підстави відповідальності, характер вимог та юридична природа позовних заяв залишаються тотожними з тими, що вже були предметом судового розгляду. Зміна лише хронологічних меж періоду, протягом якого, на думку позивача, тривала бездіяльність, не змінює правову кваліфікацію спору, а відтак не створює нового предмету позову в розумінні цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 640/9380/19, від 15.11.2021 року у справі № 428/9280/20, від 21.12.2021 року у справі № 295/983/21.

За встановлених обставин вбачається, що ОСОБА_1 уже скористався правом на захист своїх порушених прав, звернувшись до Печерського районного суду м. Києва із аналогічними позовними заявами та за результатами розгляду яких якого судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову та закриття провадження у справі, які набрали законної сили.

За вказаних підстав, під час судового розгляду встановлено, що позови у справі № 757/41392/24-ц та № 757/26386/13-ц, № 757/55912/17-ц, № 757/32753/22-ц є тотожними, так як в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача-1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-20, 43, 49, 158, 206, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача Київської міської прокуратури про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі № 757/41392/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 28.04.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ