Справа №333/5046/24
Провадження №2/333/295/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Єрмоленко А.В.,

представника позивачів Таргоній В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом

позивача 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

позивача 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця», , 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5

про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»») про стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 30.06.2022 в м. Запоріжжя на вулиці Залізничній на 1105 км., пікет 9 Придніпровської залізниці, стався наїзд вантажним потягом на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який від отриманих травм помер, що спричинило їм моральну шкоду, розмір якої оцінюють в 600 000 грн. Позивачі є дружиною та донькою загиблого. В обґрунтування завданої моральної шкоди посилаються на те, що у зв`язку зі смертю чоловіка і батька, внаслідок наїзду на нього рухомого складу, зазнали сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні їхньої нормальної життєдіяльності. Втрата близької людини є для них незворотною втратою, що спричинила довготривалі сильні душевні страждання. Страждання пов`язані зі смертю є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 300 000 грн. кожній.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2024 за позовною заявою відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

АТ «Укрзалізниця» подали відзив на позовну заяву, в якому товариство просило позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що відсутні будь які дані, які б вказували на те, що травмування ОСОБА_3 зі смертельним наслідком настало внаслідок порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху, як і не встановлено самої події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 276 КК України, що є підставою для закриття провадження у справі. Відповідач вказує, що позивачками не надано доказів на підтвердження моральних страждань. Матеріали справи не містять доказів в обґрунтування ступеня понесених фізичних, душевних чи психічних страждань.

В судовому засіданні представник позивачів, адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 21.11.2003 серія НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 717. (а.с. 17)

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 27.01.2004, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 , актовий запис №62. (а.с. 13)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер - ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 44 років, актовий запис №1861.

01.07.2022 за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000975 за частиною 3 статті 276 КК України.

Згідно з Висновком експерта №3599 від 01.07.2022, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок поєднання тупої травми голови, тулубу та кінцівок. Комплекс ушкоджень на тілі ОСОБА_3 утворився внаслідок зіткнення з тупим твердим предметом, який володіє значною кінетичною енергією (не виключається взаємодія з поїздом, що рухається) переважно в ліву задньо бічну поверхню тіла (місце первинного зіткнення), що підтверджується локалізацією ушкоджень та переломів кісток скелету, виявленими при внутрішньому дослідженні. Тупа травма голови, тулубу та кінцівок, з ушкодженням внутрішніх органів, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, за ознакою небезпеки для життя, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.

Під час судово-токсикологічного дослідження крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,4%, що по даним офіційної таблиці відповідає алкогольному сп`янінні легкого ступеня.

Постановою слідчого СВ відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області від 30.07.2022, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000975 від 01.07.2022, за фактом порушення правил безпеки руху залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з вказаної постанови, 30.06.2022 о 13 год. 14 хв. при слідуванні поїзду №8605 на швидкості 40 км/год., під керуванням машиніста району контактної мережі Запоріжжя 1 ОСОБА_4 та супроводжувального машиніста ОСОБА_4 при слідуванні зі ст. «Синельниково-1» до ст. «Запоріжжя-1» перегоном «Запоріжжя Вантажне Запоріжжя 1» непарною колією помітили людей, які перебігали колії у невстановленому місці на 1105 км. пк. 9. Подаючи сигнали сповіщення малої та великою гучності, машиністом було застосоване екстрене гальмування при швидкості 40 км/год., проте наїзду уникнути не вдалося. Після повної зупинки поїзду на 1106 км. пк.1 машиніст сповістив чергового по ст. «Запоріжжя-1» Клейменова, що о 13 год. 23 хв. здійснив наїзд на сторонню людину на 1105 км. пк.9 на перегоні «Запоріжжя Вантажне Запоріжжя 1». (а.с. 82-82)

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6); знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.19, 2.20).

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Таким чином головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, що утворилися внаслідок зіткнення з тупим твердим предметом, який володіє значною кінетичною енергією (не виключається взаємодія з поїздом, що рухається) та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України стало причиною загибелі останнього.

З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебігав колії у невстановленому місці на 1105 км. пк. 9. Він був помічений машиністом вантажного потягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте ОСОБА_3 не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності та наближення потягу.

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.

Проте аналіз ситуації, що склалась у цій дорожньо-транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що перебуває на колії та намагався відвернути наїзд на неї.

Суд вважає, що наявні підстави для відшкодування завданої позивачкам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька, порушення укладу їхнього життя. Факт загибелі ОСОБА_3 , є безумовним свідченням спричинення позивачкам глибоких моральних страждань та оскільки відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачкам моральну шкоду, завдану смертю чоловіка та батька, незалежно від вини.

При цьому, суд приходить до висновку про те, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, останній перебував в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, розмір відшкодування завданої позивачкам моральної шкоди смертю потерпілого заявлений у сумі 600 000 грн. (по 300 000 грн. кожній) не відповідає засадам розумності та справедливості, а тому відповідно до ст. 1193 ЦК України підлягає зменшенню.

Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

З урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, перебування останнього в стані алкогольному сп`яніння в момент ДТП, глибини та тривалості моральних страждань позивачок, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення вимог про відшкодування позивачкам моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. кожній. У задоволенні іншої частини вимог судом відмовляється через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) - 100 000 (сто тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) - 100 000 (сто тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) в дохід держави 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2025.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова