ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 947/28022/20

провадження № 61-14945св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення»,

відповідачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як правонаступник ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Банк Восток»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Восток», в інтересах якого діє адвокат Саричева Ніна Анатоліївна, на постанову Одеського апеляційного суду, в складі колегії суддів:

Дришлюка А. І., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., від 19 вересня

2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» (далі - ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ), публічного акціонерного товариства «Банк Восток» (далі - ПАТ «Банк Восток», банк) про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя, договору оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення, договорів іпотеки.

2. Позов мотивований тим, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2011 року є законним власником нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 2612 кв. м, розташованого на

АДРЕСА_1 .

3. 26 лютого 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О. та зареєстрований в реєстрі за № 99, в результаті чого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного об`єкта нерухомості з`явились два нові окремо зареєстровані нежитлові приміщення, належні ОСОБА_1 і

ОСОБА_2 .

4. Товариство вважає, що договір про поділ спільного майна подружжя є фіктивним, укладеним без мети створення правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки дійсною метою укладення цього договору було заволодіння нерухомим майном ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», шляхом створення двох нових об`єктів нерухомого майна, які були передані в іпотеку банку.

5. Крім того, 03 березня 2020 року ОСОБА_1 та ФОП

ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки та приміщення.

6. Позивач стверджує, що у 2017 році невідомі особи вирішили незаконним шляхом заволодіти нерухомим майном ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», для чого здійснили ряд дій щодо переходу права власності на нього. Вважає, що оспорюваний договір поділу майна укладено для того, аби утруднити товариству можливість захисту свого права власності від посягань шахраїв.

7. Вказує, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» у законний спосіб набуло право власності на нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 2612 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 , і є законним власником цього нерухомого майна.

8. З моменту придбання нежитлового приміщення ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» вільно та відкрито володіє й користується ним для здійснення власної господарської діяльності, але не може ним розпоряджатися.

9. На думку позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконно заволоділи його майном, у зв`язку з чим товариство просило суд:

- визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя

від 26 лютого 2020 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О. та зареєстрований за № 99;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення від 03 березня 2020 року, укладений ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О. і зареєстрований за № 102;

- визнати недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення

від 04 березня 2020 року, укладений ПАТ «Банк Восток» та

ОСОБА_2 (номер запису 35797601) щодо нежитлового приміщення загальною площею 2057,6 кв. м, розташованого на АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення

від 04 березня 2020 року, укладений ПАТ «Банк Восток» та

ОСОБА_1 (номер запису 357998581) щодо нежитлового приміщення загальною площею 2057,6 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

10. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

11. Відмовляючи в позові суд вказав, що на час розгляду справи відсутнє рішення суду про визнання недійсними акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 14 серпня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на нежитлові приміщення, а також про визнання недійсними свідоцтва про право власності від 17 серпня 2018 року або дублікату до нього від 11 вересня 2018 року.

12. В матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення або постанови державних виконавців, які б забороняли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як подружжю, укласти 26 лютого 2020 року оспорюваний договір про поділ спільного майна подружжя, у зв`язку з чим позивач не довів правові підстави, визначені статтями 203, 215, 234 ЦК України, для визнання такого договору недійсним у тому числі, як фіктивного.

13. Суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 520/548/18, якою було витребувано у ОСОБА_2 на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» спірне нерухоме майно, оскільки це рішення було відсутнє на час укладення оспорюваного договору про поділ майна подружжя від 26 лютого 2020 року.

14. Врахувавши відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя, суд першої інстанції вважав безпідставними і похідні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення

від 03 березня 2020 року і визнання недійсними договорів іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року.

15. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення районного суду, вказав на недоведеність фіктивності оспорюваного договору про поділ майна подружжя від 26 лютого 2020 року, укладеного подружжям ОСОБА_4 , як власниками майна. На час укладення цього договору не було заборон чи судових рішень, які б перешкоджали вчиненню правочину. Договір є реальним, досягнуто передбачений ним правовий результат, а саме виділено частки в натурі зі спільного майна, відомості про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

16. За висновком апеляційного суду, законність набуття спірного майна

ОСОБА_2 знаходиться поза межами доказування у цій справі. Інші позовні вимоги - про недійсність договору оренди нежитлового приміщення та земельної ділянки від 03 березня 2020 року, договорів іпотеки від 04 березня 2020 року - є безпідставними, оскільки як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, відсутнє належне правове обґрунтування підстав недійсності цих договорів.

17. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

18. Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року

ОСОБА_1 залучено до участі у справі, як правонаступника ОСОБА_2 .

19. Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року касаційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

20. Скасовуючи постанову апеляційного суду, колегія суддів вказала на необхідність перевірити обставини укладення договору про поділ майна подружжя, надати оцінку діям ОСОБА_2 при укладенні оспорюваного договору на предмет добросовісності, після чого перевірити, чи не свідчать такі дії про те, що метою укладення вказаного правочину було уникнення можливості витребування майна на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» після ухвалення рішення у справі № 520/548/18.

21. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 залишено без задоволення.

22. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у цій справі заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору оренди землі та нежитлового приміщення та визнання договорів іпотеки недійсними. Спірні правовідносини допускають правонаступництво, а ОСОБА_1 залучена до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_2 .

23. Постановою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 26 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О. та зареєстрований в реєстрі за № 99.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення від 03 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та

ФОП ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О., зареєстрований в реєстрі за № 102.

Визнано недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року, укладений між ПАТ «Восток» та ОСОБА_2 , № запису 35797601.

Визнано недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року, укладений між ПАТ «Восток» та ОСОБА_1 , № запису 35798581.

24. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що про наявність спорів щодо нежитлового приміщення ОСОБА_2 було відомо щонайменше із вересня 2018 року, однак він продовжував здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном, незважаючи на низку судових процесів, в яких він був учасником.

25. Визнаючи недійсним договір про поділ спільного майна подружжя

від 26 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , апеляційний суд вказав, що цей договір направлений на уникнення витребування спірного нежитлового приміщення на користь законного власника, яким є ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», або ж утруднення виконання рішення суду за результатами розгляду справи

№ 520/548/18, та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені його укладенням, у зв`язку з чим не відповідає вимогам статей 202 та 203 ЦК України.

26. Оскільки договір оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення від 03 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП

ОСОБА_3 , договори іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня

2020 року, укладені між банком і ОСОБА_2 та між банком і

ОСОБА_1 , перешкоджають реалізації прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном, та були вчинені на підставі договору про поділ спільного майна подружжя задля уникнення витребування спірного нежитлового приміщення на користь законного власника, що визнається судом недійсним, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення похідних позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

27. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, а також закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 .

Крім того, до касаційної скарги відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України включена скарга на ухвалу Одеського апеляційного суду

від 19 вересня 2024 року про відмову у закритті провадження у справі.

28. У касаційній скарзіПАТ«Банк Восток» просить скасувати постанову апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.

30. У грудні 2024 року ПАТ «Банк Восток» подало касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.

31. Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 947/28022/20, які у січні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

32. Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк Восток» на постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року

33. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

34. Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15,

від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16,

від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від07 квітня 2021 року у справі № 924/199/20, від 22 червня 2021 року у справі

№ 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі

№ 908/976/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19, а також постановах Верховного Суду

від 12 липня 2023 року у справі № 907/243/22, від 19 вересня 2023 року у справі № 910/19668/21, від 23 липня 2024 року у справі № 520/15816/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

35. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статтю 55 Конституції України, статті 16, 203, 2015, 387, 388 ЦК України, внаслідок чого суд дійшов неправильного висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, адже не призводить до поновлення майнових прав позивача.

36. Зазначає, що власник з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне майно від особи, яка є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними договорів, інших правочинів щодо спірного майна.

37. Посилається на те, що судовими рішеннями у справі № 826/16316/18 не визнавались недійсними електронні торги, на яких ОСОБА_2 придбав приміщення та земельну ділянку.

38. Вказує, що справа № 520/548/18, предметом розгляду якої було витребування спірного майна у ОСОБА_2 ще не вирішена по суті та перебуває на розгляді в апеляційному суді.

39. Посилається на те, що у справі № 520/15816/19 за позовом ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування дубліката свідоцтва, скасування записів про проведену державну реєстрацію, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, зазначив, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за іншою особою, то належним способом захисту може бути вимога про витребування майна і такий спір розглядається судом в іншій справі.

40. Наголошує, що електронні торги від 06 серпня 2018 року, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 14 серпня 2018 року

№ НОМЕР_1 є чинними та ніколи не оспорювались ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення».

41. Зауважує, що на момент укладення договорів, які оспорюються у цій справі, не існувало судових рішень, які набрали законної сили, і від виконання яких могли ухилятись ОСОБА_2 та/або ОСОБА_1 .

42. Щодо ухвали Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року про відмову у закритті провадження у справі, то заявниця вважає, що вона ухвалена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

43. Зазначає, що оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального або процесуального права і немає підстав для застосування частини третьої статті 377 ЦПК України, то в такому випадку апеляційний суд повинен був закрити провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

44. Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду

ПАТ «Банк Восток» зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

45. Крім того, вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного судового рішення (пункт

4 частини другої статті 389 ЦПК України).

46. Касаційна скарга ПАТ «Банк Восток» мотивована тим, що вже наявне судове рішення, яким було відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» про визнання недійсними торгів, які були проведені ДП «СЕТАМ», внаслідок яких іпотекодавець ОСОБА_2 придбав нежитлове приміщення та земельну ділянку (справа № 910/5372/23).

47. Вказує, що перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

48. Звертає увагу, що на момент укладення правочинів з ПАТ «Банк Восток» майно належало і належить іпотекодавцям, про що наявні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Жодні докази фіктивного характеру договору поділу в матеріалах справи відсутні та апеляційним судом в оскарженій постанові не досліджувались.

49. З мотивувальної частини постанови апеляційного суду вбачається, що недійсність іпотечних договорів пов`язана виключно з недійсністю договору про поділ спільного майна подружжя. Водночас, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Апеляційний суд протиправно проігнорував, що за фактичних обставин справи немає ані припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, ані закінчення строку дії договору іпотеки.

50. Зазначає, що недійсність первісних юридичних фактів чи документів не призводить до недійсності договору іпотеки, оскільки в українському праві відсутня залежна недійсність для таких випадків. Конструкція «добросовісного іпотекодержателя» (тобто такого, який набув право іпотеки на підставі договору іпотеки з не власником), хоча й прямо не передбачена в приватному праві, але є проявом доброї совісті.

51. Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд не встановив обставин недобросовісності ПАТ «Банк Восток» як іпотекодержателя. Оскаржена постанова не містить жодних доводів або посилань на наявні у справі докази, які б свідчили про недобросовісну поведінку іпотекодержателя, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції помилково поставив дійсність іпотечного договору в залежність від дійсності іншого правочину.

52. Також банк посилається на неправильно обраний ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» спосіб захисту порушеного права.

53. Зауважує, що апеляційний суд визнав недійсними договори, копії яких відсутні в матеріалах справи.

Відомості про подані відзиви на касаційні скарги

54. 17 січня 2025 року ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» подало до Верховного Суду письмові пояснення щодо касаційних скарг ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Восток», які за своїм змістом є відзивами на касаційні скарги, які не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки подані з пропуском строку, встановленого в ухвалах про відкриття касаційного провадження.

55. Підстав для продовження строку на подання відзивів колегією суддів не встановлено, при цьому враховано, що копії касаційних скарг та ухвал про відкриття касаційного провадження було доставлено до електронного кабінетуТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» у грудні 2024 року, а отже товариство мало достатньо часу аби реалізувати своє право на подання відзивів на касаційні скарги у встановлений судом строк до 13 січня 2025 року.

Обставини справи встановлені судами

56. 06 серпня 2018 року ДП «СЕТАМ» провело електронні торги, переможцем яких визнано ОСОБА_2 , який придбав за 34 633 787,39 грн лот № 290838, що включав нежитлове приміщення першого поверху та підвалу площею

2612,0 кв. м і земельну ділянку площею 0,14 га з кадастровим номером :31:002:0049, розташовані на АДРЕСА_1 .

57. Придбане ОСОБА_2 нежитлове приміщення першого поверху та підвалу площею 2612,0 кв. м є вбудовано-прибудованим приміщенням, прибудована частина якого розташована у межах земельної ділянки з кадастровим номером :31:002:0049.

58. Актом № НОМЕР_1 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д. Є. про реалізацію предмета іпотеки від 14 серпня 2018 року затверджено результати електронних торгів згідно з протоколом

від 06 серпня 2018 року № 350042, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав реалізоване майно: нежитлове приміщення загальною площею 2612,0 кв. м, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , та складається з нежитлового приміщення першого поверху і підвалу, а також земельну ділянку загальною площею 0,14 га з кадастровим номером :31:002:0049, розташовану за цією ж адресою.

59. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із 1975 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

60. 26 лютого 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про поділ спільного майна подружжя. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О. та зареєстрований за № 99. Відомості про припинення на підставі договору про поділ спільного майна подружжя прав ОСОБА_2 та виникнення прав на виділені частки у кожного з подружжя, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

61. Внаслідок укладення сторонами договору про поділ спільного майна подружжя 26 лютого 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені такі відомості:

- нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв. м, розташоване на АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) - приватна власність ОСОБА_2 ;

- нежитлове приміщення загальною площею 535,6 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) - приватна власність ОСОБА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,14 га з кадастровим номером :31:002:0049, розташована на

АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування будівель торгівлі - приватна власність ОСОБА_1 .

62. Згідно з інформацією, наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 03 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ФОП

ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення, площею 535,6 кв. м, розташованих за адресою:

АДРЕСА_1 .

63. 04 березня 2020 року до Державного реєстру речових прав на підставі іпотечного договору від 22 серпня 2018 року та договору про внесення змін

від 04 березня 2020 року були внесені записи про іпотеку щодо об`єктів нерухомого майна:

- нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв. м, розташоване на АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) - приватна власність ОСОБА_2 ;

- нежитлове приміщення загальною площею 535,6 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) - приватна власність ОСОБА_1 .

64. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» придбало у ПАТ «Дельта Банк» нежитлове приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 2612 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 .

65. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого

2017 року у справі № 520/15970/16 позов ОСОБА_5 , ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», ПАТ «Дельта банк» задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» на користь ТОВ «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2612 кв. м, розташоване у

АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

66. Постановою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна і витребування нерухомого майна скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. У частині позовних вимог ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна - скасовано і провадження у справі в цій частині закрито.

67. Вказана постанова апеляційного суду залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (провадження

№ 14-415цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 жовтня 2011 року, укладеним ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення», продано/куплено нежитлове приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 2612,0 кв. м, розташоване у багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_1 ; договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А. 07 жовтня 2011 року і зареєстровано в реєстрі за № 2039. Державна реєстрація права власності ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» на нерухоме майно на підставі вказаного договору проведена

09 листопада 2011 року КП «Одеське МБТІ та РОН».

68. Після набрання законної сили заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року (яке було скасовано 22 березня 2018 року) ТОВ «Торговий центр «Південний» зареєструвало за собою право власності на вказане нерухоме майно, а 22 лютого 2017 року загальні збори цього товариства, на яких була присутня один учасник - ОСОБА_5 (86,12 % статутного капіталу) прийняли рішення про передачу ОСОБА_5 зазначеного нежитлового приміщення. У подальшому, а саме 03 березня

2017 року, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу продала це нежитлове приміщення ОСОБА_6 , який це майно за собою зареєстрував. 13 грудня 2017 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу продав вказане нерухоме майно торговій компанії «Алмі», яка цього ж дня уклала з ПАТ АБ «Південний» кредитний договір, на забезпечення виконання зобов`язань за яким передала в іпотеку зазначене нежитлове приміщення.

69. Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі

№ 826/16316/18 (провадження № К/9901/68763/18) касаційну скаргу

ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада

2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та бездіяльності і залишено в цій частині в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня

2018 року. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

У вказаній постанові Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Є. Д. щодо подання заявки на реалізацію спірного нежитлового приміщення з публічних електронних торгів під час виконавчого провадження № НОМЕР_1 та визнання протиправною бездіяльності заступника директора департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р. В. з непроведення перевірки на відповідність вимогам законодавства заявки на реалізацію вказаного нежитлового приміщення та його дії з підписання і передачі ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна.

Адміністративна справа стосувалася електронних публічних торгів, в результаті проведення яких спірне нежитлове приміщення реалізовано фізичній особі - ОСОБА_2 (протокол від 06 серпня 2018 року), якого було залучено до участі в адміністративній справі як третю особу.

70. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 520/548/18 апеляційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» про витребування майна з чужого незаконного володіння та вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні права власності скасовано. Витребувано

від ОСОБА_2 на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» нежитлове приміщення, загальною площею 2612,0 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» про усунення перешкод в здійсненні права власності, визнання права власності на нежитлове приміщення та на земельну ділянку площею 0,1400 га з кадастровим номером :31:002:0049, що розташовані на АДРЕСА_1 , відмовлено.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу товариства апеляційний суд врахував, що оскільки добросовісність набувача ( ОСОБА_2 ) не підтверджена, то не застосовуються гарантії захисту, визначені статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

71. Постанова Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 520/548/18 залишена без змін постановою Верховного Суду

від 03 листопада 2021 року.

72. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду

від 19 жовтня 2021 року у справі № 916/122/20 за позовом ФОП

ОСОБА_2 до ТОВ «Степ-Уа», ТОВ «Фламенко» про визнання договору недійсним, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «СТЕП-УА», ТОВ «Фламенко» про визнання договору недійсним, рішення Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року, яким позови ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Південний» задоволено і визнано недійсним договір від 21 березня

2011 року, скасовано. У задоволенні позовів ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Південний» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вказала про неефективність обраного ФОП ОСОБА_2 способу захисту та, серед іншого, зазначила, що Господарським судом Одеської області під час розгляду справи № 916/122/20 та ухваленні рішення від 23 грудня 2020 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21 березня 2011 року нежитлового приміщення, загальною площею 2612,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ТОВ «Фламенко» та ТОВ «СТЕП-УА», порушено законний інтерес ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 березня 2021 року залучено до участі у справі № 916/122/20 ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Верховний Суд постановою від 26 січня 2022 року залишив без змін постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2021 року.

73. Постановою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі № 947/27151/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Степ-Уа», ТОВ «Фламенко», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху та підвалу від 21 березня 2011 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року, апеляційну скаргу ТОВ «Фламенко» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21 березня 2011 року, скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. У цій постанові апеляційний суд зокрема зауважив, що «…встановлені судом апеляційної інстанції обставини, мають суттєве значення для вирішення даного спору, та свідчать про те, що третя особа ОСОБА_2 , намагається заволодіти спірним нерухомим майно без законних на те підстав. Суд першої інстанції достовірно знав про те, що постановою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у цивільній справі № 520/548/18 витребувано у ОСОБА_2 на користь ТОВ «ГК «ГБР» нежитлове приміщення, загальною площею 2 612, 0 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , однак в порушення статей 42, 53 ЦПК України не залучив власника спірного нежитлового приміщення, ТОВ «ГК «ГБР», до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору…».

74. Постановою Одеського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі № 520/15816/19 залишено без змін рішення Київського районного суду

м. Одеси від 16 серпня 2022 року, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування дубліката свідоцтва, скасування записів про проведену державну реєстрацію. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» про скасування записів про державну реєстрацію. В апеляційному порядку рішення районного суду оскаржено ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» і у цій постанові апеляційний суд зазначив, що після скасування заочного рішення Київського районного суду

м. Одеси від 07 лютого 2017 року в справі №520/15970/16-ц відновлено право власності ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» на нерухоме майно площею 2612 кв. м, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу

від 07 жовтня 2011 року, проте обраний товариством спосіб судового захисту є неефективним і не відновить його порушене право.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

75. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

76. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 26 лютого 2020 року

77. Визнаючи недійсним договір про поділ спільного майна подружжя

від 26 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , апеляційний суд врахував, що цей договір був спрямований на уникнення витребування спірного нежитлового приміщення на користь законного власника, яким є ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» та утруднення виконання рішення суду за результатами розгляду справи

№ 520/548/18, тобто оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені його укладенням, у зв`язку з чим не відповідає вимогам статей 202 та 203 ЦК України.

78. Верховний Суд погоджується з цим висновком з огляду на таке.

79. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

80. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 372 ЦК України).

81. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

82. Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

83. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

84. Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

85. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

86. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

87. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

88. Вирішуючи спір, апеляційний суд врахував обставини, які передували вчиненню оспорюваного правочину про поділ майна подружжя.

89. Суд встановив, що заочним рішенням Київського районного суду

м. Одеси від 07 лютого 2017 року у справі № 520/15970/16-ц за позовом ОСОБА_5 , ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про витребування майна позов задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на користь ТОВ «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2612 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 .

90. В подальшому майно було неодноразово відчужене.

91. Водночас постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня

2018 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018, рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у справі № 520/15970/16-ц в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна відмовлено.

92. На підставі вказаної постанови апеляційного суду 04 вересня 2018 року державний реєстратор зареєстрував за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» право власності на спірний об`єкт нерухомості.

93. Однак, 16 травня 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А. видала виконавчий напис № 2162 про звернення стягнення на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

94. В межах виконавчого провадження із виконання виконавчого напису нотаріуса, спірне майно на публічних електронних торгах у серпні 2018 року придбав ОСОБА_2 , і 22 серпня 2018 року передав його в іпотеку

ПАТ «Банк Восток» з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 22 серпня 2018 року № ОК2018-0443, укладеним між ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_2 .

95. Крім того, 11 вересня 2018 року за ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 115, виданого 11 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В., взамін зіпсованого свідоцтва

від 17 серпня 2018 року, посвідченого тим же нотаріусом, за реєстровим № 68, повторно зареєстрував право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2612 кв. м, по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності № 27861345.

96. 26 лютого 2020 року відповідачі уклали оспорюваний договір про поділ майна подружжя, внаслідок чого змінився власник, технічні характеристики та статус спірного майна.

97. На момент укладення 26 лютого 2020 року оспорюваного договору, ОСОБА_2 було достеменно відомо, про те, що у провадженні судів

із 2018 року перебуває справа № 520/548/18, в якій зокрема вирішуються вимоги ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» про витребування у нього спірного майна.

98. З огляду на встановлені судами обставини справи важко припустити, що укладаючи 26 лютого 2020 року із чоловіком договір про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 не було нічого відомо про те, що спірне майно є предметом тривалого судового спору.

99. Дійсно, на час укладення оспорюваного договору 26 лютого 2020 року було відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили про витребування спірного майна у ОСОБА_2 .

Водночас укладення договору про поділ майна фактично дозволяло зробити неможливим (або істотним чином ускладнити та відтермінувати на значний строк) виконання навіть ймовірного рішення суду про витребування майна у справі № 520/548/18, оскільки замість одного об`єкту нерухомості, який був предметом спору у справі № 520/548/18, утворювалось два окремих об`єкти з іншими технічними характеристиками та різними власниками.

100. За цих обставин правильним є висновок апеляційного суду в частині задоволення вимог про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 26 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки оспорюваний договір укладений подружжям з метою ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у справі

№ 520/548/18.

101. Доводи ОСОБА_1 про те, що товариством обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, є безпідставними, оскільки спірне майно у справі

№ 520/548/18 вже витребувано у ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , і його повторне витребування не вимагається.

102. Водночас постанова апеляційного суду у розглядуваній справі, в частині визнання недійсним договору про поділ майна, спрямована на усунення юридичних перешкод створених з метою унеможливлення виконання рішення суду у справі № 520/548/18.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів іпотеки

103. Товариством заявлені позовні вимоги про визнання недійсними:

- договору іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року, укладений ПАТ «Восток» та ОСОБА_2 , номер запису 35797601, щодо нежитлового приміщення загальною площею 2057,6 кв. м, розташованого на АДРЕСА_2 ;

- договору іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року, укладений ПАТ «Восток» та ОСОБА_1 , номер запису 357998581, щодо нежитлового приміщення загальною площею 2057,6 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 .

104. Апеляційним судом в оскарженій постанові:

- визнано недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення

від 04 березня 2020 року, укладений між ПАТ «Восток» та

ОСОБА_2 , № запису 35797601;

- визнано недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення

від 04 березня 2020 року, укладений між ПАТ «Восток» та ОСОБА_1 ,

№ запису 35798581.

105. Задовольняючи вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки

від 04 березня 2020 року апеляційний суд вважав, що ці договори перешкоджають реалізації прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном, та були вчинені на підставі договору про поділ спільного майна подружжя задля уникнення витребування спірного майна на користь законного власника.

106. Колегія суддів не може повністю погодитись із цими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

107. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

108. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

109. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

110. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

111. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

112. З матеріалів розглядуваної справи, які були досліджені судами попередніх інстанцій (див. зокрема т.2 а.с. 115-126), вбачається, що:

- 22 серпня 2018 року між ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю нежитлове приміщення, загальною площею 2 612

кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 22 серпня 2018 року № ОК2018-0443, а також додаткових угод до нього.

- 04 березня 2020 року між ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до іпотечного договору від 22 серпня 2018 року, у зв`язку з укладенням договору про поділ майна подружжя від 26 лютого 2020 року.

113. Таким чином не існує окремих договорів іпотеки від 04 березня 2020 року укладених між банком і ОСОБА_2 , а також між банком і ОСОБА_1 , а є один договір іпотеки від 22 серпня 2018 року, до якого було внесено зміни

04 березня 2020 року.

114. Саме на це звертав увагу Верховний Суд у постанові від 22 листопада

2023 року повертаючи цю справу на новий розгляд до апеляційного суду.

115. Однак апеляційний суд на обставини, які підтверджено матеріалами справи, та застереження Верховного Суду у постанові від 22 листопада

2023 року в цій частині уваги не звернув, що призвело до ухвалення судового рішення про визнання недійсними неіснуючих договорів іпотеки.

116. Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня

2024 року в справі № 496/1059/18 формулюючи у пункті 8.39 висновок щодо захисту прав власника нерухомого майна, обтяженого іпотекою на користь особи, з якою він не перебуває у зобов`язальних відносинах вказала, що

«…для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи.

Судове рішення про задоволення такого позову, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого за відповідачем права іпотеки, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїм нерухомим майном.

При цьому оспорювання ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного нерухомого майна або документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права іпотеки за відповідачем, не є ефективним способом захисту прав власника від описаного вище порушення».

117. У зв`язку із викладеним постанову апеляційного в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів іпотеки від 04 березня 2020 року необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Щодо інших позовних вимог

118. Касаційні скарги не містять належного обґрунтування незаконності постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди від 03 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 .

119. Крім того Верховний Суд враховує, що ФОП ОСОБА_3 постанову апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржує.

Щодо доводів про закриття провадження у справі

120. У постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/3769/17, від 16 лютого 2022 року у справі № 2-2780/2011 вказано, що правовідносини щодо поділу майна подружжя допускають правонаступництво, а отже доводи касаційної скарги про незаконність ухвали Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року є безпідставними.

121. Висновки апеляційного суду, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, викладеним упостановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року

у справі № 905/1926/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14,

від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14,

від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 22 вересня 2020 року

у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19,

від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 924/199/20, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, від 06 липня 2022 року у справі

№ 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, від 15 лютого 2023 року у справі

№ 910/18214/19, а також постановах Верховного Суду від 12 липня 2023 року

у справі № 907/243/22, від 19 вересня 2023 року у справі № 910/19668/21,

від 23 липня 2024 року у справі № 520/15816/19.

122. ЄСПЛ неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

123. В межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене рішення в частині вирішення вимог про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 26 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

124. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

125. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

126. За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, що це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважаються неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

127. Оскільки доводи касаційних скарг знайшли своє часткове підтвердження, постанова апеляційного суду в частині визнання недійсними договорів іпотеки від 04 березня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині постанову апеляційного суду належить залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Банк Восток», в інтересах якого діє адвокат Саричева Ніна Анатоліївна, задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів іпотеки від 04 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

3. В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович