Номер провадження 22-ц/812/948/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського (нині Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (надалі - ТОВ «Бізнес Позика») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 18 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 493454-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , яку він вказав при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.

Відповідачем на виконання умов кредитного договору здійснено часткову оплату на загальну суму 33 715, 44 грн.

Натомість відповідач до теперішнього часу свої зобов`язання за Кредитним договором № 493454-КС-001 в повній мірі не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

У зв`язку з чим, станом на 26 листопада 2024 року, у відповідача утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 74 029, 88 грн, яка складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту в розмірі 32 193, 25 грн та суми прострочених платежів по процентах в розмірі 41 836,13 грн.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 493454-КС-001 від 18 березня 2024 року у розмірі 74 029, 38 грн, з яких: сума прострочених платежів за тілом кредиту - 32 193, 25 грн та сума прострочених платежів по процентах - 41 836,13 грн, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 493454-КС-001 про надання кредиту від 18 березня 2024 року в загальному розмірі 74 029, 38 грн та судовий збір в сумі 2420, 40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено як факт укладання договору, так і отримання відповідачем, який здійснив процедуру ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» в ІТС позивача, грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та неналежне виконання останнім обов`язку із поверненню кредитних коштів та сплати процентів. А крім того, докази які б спростовували вказану позивачем заборгованість відповідача по кредитному договору, відсутні.

Не погодившись вказаним з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позикодавець не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронний довірчих послуг. При цьому, відповідач є фізичною особою, що не зареєстрований як підприємець, відтак він не може бути учасником правовідносин, на які поширюється Закон України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу на те, що відсутність заяви про застосування електронного підпису, відсутність доказів, що саме відповідач здійснив будь - які маніпуляції з планшетом, а не працівник банку або інша особа, а саме головне відсутність доказів вручення договору про споживчий кредит позичальнику, виключає встановлення факту укладання договору в електронній формі.

Зауважує, що кредитний договір не був підписаний позивачем ні за допомогою одноразового ідентифікатора, ні за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимога Закону України «Про електронний цифровий підпис» й відповідно не було узгоджено всі істотні умови договору між сторонами.

Також, відповідач вказує на те, що розрахунку заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладання договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Разом з тим, позивачем не надано жодного документу, який би свідчив про факт видачі кредиту та факт отримання кредитних документів. Також матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що сума 84 000 грн є максимально можливою згідно обраних умов клієнта. При цьому умови кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту є нікчемними, а вимоги про стягнення заборгованості за комісією в сумі 6 000 грн задоволенню не підлягають. Вказане має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що максимально можлива сума заборгованості становить 78 000 грн.

Між тим, судом першої інстанції не було враховано, що ним вже було сплачено в рахунок погашення заборгованості 33 715 грн, а тому суд мав позов задовольнити частково на суму 44 285 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що згідно даних паперової копії договору № 493454-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) 18 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» ( а.с.17-21).

ТОВ «Бізнес позика» 18 березня 2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферта) укласти Договір № 493454-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с.22-26).

Того ж дня, ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферти) укласти Договір №493454-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), на умовах визначених Банком (а.с.27-31).

Згідно візуальної форми послідовності дій клієнта, відповідачем 18 березня 2024 року починаючи з 18 год 33 хв були виконані дії направлені на укладання кредитного договору. Зокрема, клієнт використовуючи номер телефону НОМЕР_2 ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет, на що позивачем було здійснено перевірку статусу клієнта. Далі відповідач надав необхідну інформацію для формування пропозиції. Після чого, позивачем надано в особистому кабінеті для ознайомлення паспорт споживчого кредиту, який був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора UA 0363. Після чого позивачем було направлено клієнту в ІТС індивідуальну оферту ( з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору, ознайомившись з якою відповідач за допомогою одноразового ідентифікатора UA - 2313 акцептував умови оферти. Після чого договір був підписаний позивачем, та його примірник з додатками розміщено в особистому кабінеті відповідача (а.с.32-33).

Відповідно до умов укладеного договору, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (п.2.1).

Умовами Договору визначено: строк кредиту - 16 тижнів; процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована; комісія за надання комісія за надання кредиту 6 000,00 грн; загальний розмір наданого кредиту - 40 000,00 грн; термін дії договору до 08 липня 2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 84 000,00 грн; загальні витрати за кредитом 44 000 ,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 12126,10 процентів.

Мета (цілі) отримання кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом.

Пунктом 3.2. Договору сторонами погоджено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються за ставкою, вказаною в п. 2.4. Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору.

Пунктом 3.2.2 Кредитного договору визначено, що сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4 Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з 8 календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку №1, та до закінчення терміну дії Договору.

Пунктом 3.2.3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

З інформаційної довідки № 1298/1 від 28 листопада 2024 року, доданої до позовної заяви вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» 18 березня 2024 року о 19 год 07 хв було перераховано ОСОБА_1 на платіжну карту НОМЕР_3 , відкриту у АТ «Приватбанк» 40 000 грн згідно кредитного договору № 493454-КС-001 (а.с.35).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 листопада 2024 року у відповідача утворилась заборгованість за договором №493454-КС-001 від 18 березня 2024 року про надання кредиту в розмірі 74 029, 38 грн, яка складається з: 32 193,25 грн - заборгованість за кредитом, 41 836, 13 грн - заборгованість за відсотками (а.с.11-12).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовьязків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного є обґрунтованим висновок суду, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 493454-КС-001 про надання кредиту від 18 березня 2024 року укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами статті 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач уклав із ТОВ «Бізнес позика» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2313), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Таким чином посилання на те, що банк-позивач не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, правового значення не мають, адже за обставин цієї справи має місце укладення кредитного договору в електронній формі між сторонами справи та виникнення з цих підстав відповідних договірних правовідносин, а не надання банком позичальнику електронної довірчої послуги.

При цьому згідно п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги.

18 березня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором № 493454-КС-001 виконало та надало йому кредит в сумі 40 000,00 грн. шляхом проведення транзакції № 41078-16317-84484 на сайті через платіжний сервіс «Platon» зарахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача за № НОМЕР_3 .

Вказане підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 10 березня 2025 року та випискою з рахунку відповідача за період 18 березня 2024 року по 08 липня 2024 року.

За такого, позивачем надано належні та допустимі докази укладення 18 березня 2024 року кредитного договору № 41078-16317-84484 та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 40 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, підписавши кредитний договір, підтвердив факт ознайомлення з його змістом та Правилами, а також отримання повної та достатньої інформації для належного розуміння умов надання послуги. Таким чином, відповідач усвідомлено погодився з умовами договору, включаючи строки кредитування, розмір кредиту та процентної ставки, порядок її нарахування, а також був належним чином поінформований про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Згідно кредитного договору, надання позики відповідачу було передбачено на строк на 16 тижнів, тобто до 08 липня 2024 року.

Оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконав у позивача з 09 липня 2024 року виникло право вимагати повернення позичених відповідачем коштів разом з нарахованими процентами за період з 18 березня 2024 року по 08 липня 2024 року.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджує нарахування відсотків у межах строку дії кредитного договору (а.с.11-12).

Між тим, щодо загальної суми заборгованості, то колегія вважає за необхідне зауважити таке.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Між тим, оскільки позивачем не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною згідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Зважаючи, що ОСОБА_1 частково сплатив кошти в рахунок погашення кредиту, з яких 6000 грн зараховано на погашення комісії, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати цю суму в рахунок погашення заборгованості за процентами, та, відповідно, зменшити за її рахунок розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача з 74 029, 38 грн до 68 029,38 грн з яких 32 193,25 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35 836,13 грн - заборгованість за процентами.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1,4. Ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 493454-КС-001 про надання кредиту від 18 березня 2024 року станом на 26 листопада 2024 року у розмірі 68 029, 38 грн з яких: 32 193,25 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35 836,13 грн - заборгованість за процентами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 44 285 грн, оскільки сума 84 000 грн є максимально можливою згідно обраних умов клієнта та з урахуванням нікчемності комісії а також сплати в рахунок погашення заборгованості 33 715 грн, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, умовами договору передбачена орієнтована загальна вартість кредиту у розмірі 84 000 грн, припускаючи, що позичальник буде дотримуватись графіків платежів і лише в такому разі буде застосовуватися знижена процентна ставка, про що зазначено у Графіку платежів. Між тим, з наданого позивачем розрахунку вбачається недотримання відповідачем умов своєчасної оплати кредитних коштів згідно графіку платежів, а відтак розмір заборгованості було розраховано з урахуванням стандартної процентної ставки згідно п.2.4. Договору.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду щодо наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково на 91,89 % (68029,38 грн : 74029,38 грн), а за подання позову було сплачено 2422,40 грн судового збору, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 225, 94 грн судового збору ( 2 422, 40 грн х 91,89%).

Оскільки апеляційну скаргу задоволено на 8, 11 %, а відтак з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 294,66 грн судового збору (3 633,30 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги х 8, 11%).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3633,30 грн.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано 294, 66 грн (3633,30 грн х 8,11 %) судового збору.

З урахуванням принципу взаєморозрахунку, передбаченого ч.10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1931,28 грн (2 225, 94 грн - 294, 66 грн) судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року - змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () заборгованість за договором № 493454-КС-001 про надання кредиту від 18 березня 2024 року станом на 26 листопада 2024 року у розмірі 68 029, 38 грн з яких: 32 193,25 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35 836,13 грн - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 1931,28 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.