Справа № 191/1528/24
Провадження № 2/191/539/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 червня 2025 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря Силкіної О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю,-
Представник позивача Лисенко В.В. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у квітні 1995 року позивач ОСОБА_1 працевлаштувався у м.Синельникове Дніпропетровської області і переїхав до міста. На запрошення своєї знайомої ОСОБА_4 позивач тимчасово оселився у відокремленій з окремим входом частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому на той час проживала ОСОБА_4 . Вона виділили позивачу окрему кімнату і дозволила тимчасово проживати разом з нею в цьому будинку та зареєструватися в ньому. Згодом здоров`я ОСОБА_4 погіршилося і вона потребувала сторонньої допомоги, яку надавав їй позивач. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про наявність у неї родичів позивачу не було відомо, оскільки за час його спільного проживання з ОСОБА_4 ніхто з родичів її не відвідував, поховання останньої позивач здійснив за власний рахунок і родичів на похоронах також не було. Перед смертю ОСОБА_4 повідомила позивачу де знаходяться документи на будинок і попросила їх забрати на зберігання. Право власності за ОСОБА_4 на частину вказаного житлового будинку підтверджується копією договору купівлі-продажу від22 листопада 1977 року, посвідченого державним нотаріусом Синельниківської нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі №3936, а також Інформаційною довідкою від 20 березня 2024 року, виданої КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Після смерті ОСОБА_4 позивач залишився проживати у вказаному будинку і проживає у ньому на даний час. За весь цей час родичі померлої ОСОБА_4 не з`являлися, поштові листи на її ім`я не надходили. Позивач одноособово володіє частиною житлового будинку, несе витрати на його обсоуговування, проводить поточні та капітальні ресмонти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує земельний податок. За час володіння вказаною частиною будинку після смерті ОСОБА_4 позивачем особисто і виключно за його рахунок було проведено капітальний ремонт всіх житлових і нежитлових приміщень, оскільки будинок був побудований у 1927 році з глини і з кожним наступним роком його технічний стан погіршувався і позивач приблизно у 2012 році, а потім у 2017 році вимурував зовнішні стіни частини будинку цеглою, а у 2011 році під`єднав будинок до мережі централізованого холодного водопостачання, покрив дах будинку замість зіпсованого корозією металу новим шифером, замінив вікна та міжкімнатні двері. Також позивачем проведено ряд інших поточних ремонтних робіт будинку і господарських споруд. З метою актуалізації всіх технічних відомостей про домоволодіння та відображення всіх поточних технічних змін, що з`явилися після виконання позивачем ремонтних та інших робіт, позивачем було замовлено поточну технічну інвентаризацію, в результаті виконання якої було виготовлено технічний паспорт на вищезазначену частину житлового будинку. У зв`язку з тим, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися вказаною частиною житлового будинку, просить суд визнати за позивачем право власності на частину вищезазначеного житлового будинку за набувальною давністю.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена про дату судового засідання шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада».
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вони з позивачем є сусідами протягом останніх 30 років. За життя вона знала ОСОБА_4 , вони спілкувалися як сусіди. Позивач поселився в належну ОСОБА_4 частину будинку приблизно у 1995 році, тобто знімав у неї кімнату. Після смерті ОСОБА_4 її похованням займався позивач. В подальшому позивач залишився проживати у вказаній частині будинку, провів значну частину ремонтних робіт щодо благоустрою частини будинку, яка належала ОСОБА_4 . Про родичів ОСОБА_4 вона ніколи не чула.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Факт належності ОСОБА_6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією договору купівлі-продажу від22 листопада 1977 року, посвідченого державним нотаріусом Синельниківської нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі №3936, а також Інформаційною довідкою від 20 березня 2024 року, виданої КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».
Право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, що вбачається і інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 квітня 2024 року.
Копією свідоцтва про смерть підтверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Факт тривалого проживання позивача у вказаній частині житлового будинку доводиться копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, копіями договорів про користування електричною енергією, про надання послуг по вивозу твердих побутових відходів, копією технічного паспорту на частину вказаного житлового будинку.
З копії спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася її онука ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Аналізуючи зміст наведеної законодавчої норми, суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 344 ЦК України розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном, тобто фактично повинна йти мова про незаконне безпідставне фактичне володіння особою чужим майном, яке не було наслідком недобросовісної поведінки особи, тому за умови володіння особою цим майном відкрито та безперервно протягом певного часу, особа має право набути на нього право власності.
Як зазначено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року у справі №365/5/20, від 13 квітня 2022 року у справі №740/3305/20 у разі, якщо майно було отримане особою на підставі певного юридичного титулу (договору, рішення та інше), то мова про набувальну давність йти не може. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Якщо власником майна була померла особа, матеріали справи не містять підтвердження, що вона відмовлялася від належного їй нерухомого майна, позивач володіла спірним майном у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною і вона завжди знала, хто є власником спірного майна, визнання за нею права власності за набувальною давністю неможливе. Сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.
Згідно правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі №225/5271/18, від 16 квітня 2021 року у справі №646/2623/20 за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Отже, якщо особа під час отримання нерухомого майна у володіння знала хто є дійсним його власником, то відсутні правові підстави для визнання за особою права власності на майно за набувальною давністю, оскільки така особа в розумінні статті 344 ЦК України не є добросовісним набувачем.
Отже, власником частини вказаного житлового будинку була померла ОСОБА_4 , матеріали справи не містять підтвердження, що вона відмовлялася від належного їй нерухомого майна, позивач володів спірним майном у зв`язку з працевлаштуванням у м.Синельникове Дніпропетровської області і подальшим здійсненням догляду за ОСОБА_4 , при цьому він завжди знав, хто є власником вказаної частини будинку.
Таким чином, сам по собі факт користування позивачем частиною будинку та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.
Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою і у задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.344 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 51, 141, 256, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 01 липня 2025 року.
Суддя Т. В. Прижигалінська