Справа № 465/4846/23
Провадження 2/465/1172/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділу спільно нажитого майна, -

встановив:

Позивач звернулася в суд із позовними вимогами до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21 квітня 2017 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що подружнє життя з відповідачем не склалось тому, що в них різні погляди на сімейне життя та обов"язки. Непорозуміння в сім"ї призвели до того, що вони стали чужими людьми, а відтак можливості зеберегти сім"ю немає. Зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечать її інтересам та інтересам дитини, а тому на примирення вона не згідна та просить розірвати шлюб.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

В подальшому позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивачка на підставі ст.60, 70 СК України просить поділити спільне майно подружжя, а саме автомобілі, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2023 прийнято до спільного розгляду заяву про збільшення позовних вимог разом із первісною позовною заявою.

У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог представник відповідача - адвокат Гай О.О. з позовними вимогами не погоджується. Зазначає, що автомобіль Suzuki SX4 р.н. НОМЕР_1 був придбаний за час перебування у шлюбі 05.01.2022 в інтересах сім"ї, з метою використання його позивачкою для поїздок на роботу та перевезення дитини. Проте, у зв`язку з відсутністю відповідних коштів для придбання автомобіля, між відповідачем та гр. ОСОБА_4 09.12.2021 укладено договір позики грошових коштів в сумі 7500,00 доларів США. Однак, кошти відповідач вчасно не зміг повернути у зв`язку з втратою роботи внаслідок введення в Україні воєнного стану, істотних змін у суспільному житті. Зазначає, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа №465/3813/23 за позовом ОСОБА_4 до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Відтак, при поділі майна подружжя необхідно врахувати і зазначене боргове зобов`язання. Просить поділити спільне майно подружжя, виділивши позивачці автомобіль Suzuki SX4 р.н. НОМЕР_2 , відповідачу - автомобіль Renault Logan р.н. НОМЕР_3 , стягнути з позивачки на користь відповідача 134957,50 грн. як різницю між вартістю транспортних засобів з урахуванням невиконаного боргового зобов`язання.

Відповідно до ухвали суду від 14 вересня 2024 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників процесу, а також уточнених підстав та предмету позву, у зв`язку з цим визнання обов`язковою участь позивачки та відповідача в судове засідання, для з`ясування питань, що передбачені на стадії підготовчого судового засідання. Таким чином суд перейшов до вирішення питань, які належить вирішувати на стадії підготовки справи до судового розгляду.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В ході чергового підготовчого судового засідання позивачка уточнені позовні вимоги підтримала та підтвердила, що нею подані усі докази на доведення позовних вимог, проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду заперечень не має.

Представник відповідача та сам відповідач в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги визнали частково, тільки в частині розірвання шлюбу. Покликалися на заперечення, що подані разом з відзивом, стверджуючи, що ними подані усі докази на спростування позовних вимог, проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду заперечень не мали.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судовому засіданні позивачка та її представниця - адовокатка Літовченко Л.Р. надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Позивачка зазначила, що будь - яких позик на придбання автомобіля жоден з подружжя не брав, автомобіль був придбаний за сімейні кошти шляхом пошуку оголошення через мережу Інтернет.

В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Гай О.О. надав аналогічні пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, в загальному щодо позовних вимог не заперечив, але просив здійснити поділ автомобілів з урахуванням наданого ним висновку експерта та компенсації за автомобіль Suzuki SX4.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з перебуванням у відрядженні.

Разом з тим, зважаючи на характер спірних правовідносин та надані в судовому засіданні пояснення сторонами, з урахуванням розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності учасників судового процесу.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивш матеріал цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 квітня 2017 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №596 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 ).

В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За твердженням позивачки сторони тривалий час разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Позивачка категорично заперечує щодо надання строку для примирення, оскільки не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем.

Відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу не заперечив.

Частиною 1 ст. 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Ч.2 ст.104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч.3 ст.105 СК України).

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Рівність сторін у шлюбі знаходить своє визначення у ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Суд вважає встановленим, що причини, на які позивачка покликається в позовній заяві є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення.

Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачем позовні вимоги про розірвання шлюбу визнано, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати.

За твердженням позивачки за час перебування в шлюбі сторонами придбані транспортні засоби, що не заперечується відповідачем у справі та підтверджується матеріалами судової справи.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , позивачка з 05.01.2022 є власником автомобіля Suzuki SX4 р.н. НОМЕР_1 .

Крім того, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , позивачка з 06.08.2021 є власником автомобіля Renault Logan р.н. НОМЕР_3 .

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічно визначено у частині 3 ст. 368 ЦК України, за якою майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), у якій також зазначив, що законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача покликається на те, що автомобіль Suzuki SX4 р.н. НОМЕР_1 придбаний за грошові кошти, які були позичені 09.12.2021 в гр. ОСОБА_4 та наявність судового спору з приводу стягнення даних коштів.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2024 у цивільній справі № 465/3813/24, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2021 року у сумі 274 200 (двісті сімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп., а також стягнено судовий збір у розмірі 2 742 (дві тисячі сімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Разом з тим, суд не бере до уваги дане рішення суду, оскільки в ньому відсутні відомості, які свідчать про те, що судом з"ясовувалося питання за яких обставин укладався даний договір позики, а лише міститься посилання на те, що заначено в самому тексті договору.

При цьому, суд знову ж таки враховує те, що обставини набуття автомобіля під час перебування в шлюбі сторонами не оспорюється.

Відповідно до висновку експерта №96 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, складеного 10.07.2023 судовим експертом Галамаєм Я.І., ринкова вартість (у зв"язку з відсутністю у власника автомобіля) Renault Logan р.н. НОМЕР_3 на момент дослідження без огляду становить 232 580, 00 грн.

Відповідно до висновку експерта №97 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, складеного 10.07.2023 судовим експертом Галамаєм Я.І., ринкова вартість (у зв"язку з відсутністю у власника автомобіля) Suzuki SX4 р.н. НОМЕР_1 на момент дослідження без огляду становить 230 020, 00 грн.

До матеріалів справи представником відповідача долучено висновок експерта №178 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, складений 25.11.2023 судовим експертом Галамаєм Я.І., відповідно до якого ринкова вартість Renault Logan р.н. НОМЕР_3 , з врахуванням пошкоджень, відображених на фотографіях, що виявлені під час огляду, становить 98 673,06 грн.

Висновки експерта не є обов"язковими для суду, у зв"язку з цим суд відхиляє даний висновок та бере до уваги висновки, долучені позивачкою, оскільки оцінка автомобілів проводилася в один період.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Зважаючи на те, що судом вирішується питання щодо виділення спірного майна в натурі та присудження рухомого майна кожному з подружжя, суд не вбачає підстав для виплати грошової компенсації вартості частки.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд враховує те, що в матеріалах справи наявні два висновки експерта щодо дійсної ринкової вартості автомобіля Renault Logan р.н. НОМЕР_3 , а сторонами не заявлялося будь-яких клопотань, зокрема, про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч.3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

На підставі наведеного, керуючись статями 3, 10, 12, 81, 89, 141, 258 - 259, 263 - 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділу спільно нажитого майна - задоволити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який зареєстровано 21 квітня 2017 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №596 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 ), розірвати.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням законної сили.

Залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль Suzuki SX4 р.н. НОМЕР_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль Renault Logan р.н. НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь позивачки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 2849 (дві тисячі вісімсот сорок дев"ять) гривень 80 коп.

Повернути позивачці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 536 (п"ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 від 28.06.2023).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь позивачки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В. Кузь