Справа № 383/66/21
Номер провадження 4-с/383/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої - судді Адаменко І.М.,

за участю секретаря судового засідання -Зербул С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича на постанову про закінчення виконавчого провадження державного виконавця, начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Почкай Миколи Олександровича, -

ВСТАНОВИВ:

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Усатенка В`ячеслав Юрійович звернувся до суду зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження державного виконавця, начальника Бобринецького відділу державної виконавчої службиу Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Почкай Миколи Олександровича у виконавчому провадженні № 70722373.

В обґрунтування скарги зазначено, що у провадженні Бобринецького відділу державної виконавчої служби Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №70722373 з примусового виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.10.2021 року про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 7,4202 га кадастровий номер :02:000:0327, розташованої на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Виконавче провадження №70722373 відкрито 11.01.2023 року, а 29.05.2025 року закінчено, проте фактично станом на 08.06.2025 року вказане рішення суду залишилося не виконаним та земельна ділянка на користь ОСОБА_1 не витребувана, а тому постанова Бобринецького ВДВС від 29.05.2025 року про закінчення виконавчого провадження є незаконною та необґрунтованою, оскільки державний виконавець мав вилучити у боржника вказану земельну ділянку, про що скласти акт, та передати вказану земельну ділянку стягувачу, але державний виконавець Почкай М.О. у порушення норм чинного законодавства діяв не з метою виконання судового рішення, а лише на користь боржника та усупереч наданих йому повноважень не здійснивши усіх, передбачених законом дій з виконання судового рішення, тому просить суд, визнати протиправною та скасувати постанову начальника Бобринецького ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Почкая М.О. від 29.05.2025 року про закінчення виконавчого провадження №70722373, а також стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 6000,00 грн, про що подав відповідну заяву.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено скаргу до розгляду.

Представник скаржника адвокат Усатенко В.Ю. скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній, також просив стягнути з державного виконавця витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Начальник Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Почкай М.О. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні, при цьому подав до суду відзив, який обґрунтований тим, що 14.03.2023 року боржником ОСОБА_2 надано державному виконавцю пояснення про неможливість виконання рішення суду, оскільки земельна ділянка площею 7,4202 га., кадастровий номер :02:000:0327 не перебуває у його власності. Тобто, на момент постановлення судом рішення про витребування земельної ділянки площею 7,4202 га., кадастровий номер :02:000:0327, розташованої на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, її було поділено на три земельні ділянки, а саме: кадастровий номер :02:000:4510 площею 4 га., кадастровий номер :02:000:4511 площею 0,102 га., кадастровий номер :02:000:4512 площею 3,41 га. В подальшому ОСОБА_2 продав земельні ділянки з кадастровим номером :02:000:4510 площею 4 га. та кадастровим номером :02:000:4512 площею 3,41 га. ОСОБА_3 та після надання доказів припинення права власності за ОСОБА_3 на вказані земельні ділянки, державним виконавцем актом їх передано стягувачу ОСОБА_1 (а.с.136-141, том 4).

Боржник ОСОБА_2 та представник боржника ОСОБА_2 , адвокат Голованов О.П. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду заяв чи клопотань не подали.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши скаргу у межах питань, які були винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань доводи і докази, прийшов до наступного висновку.

Статтями 129, 129-1 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відтак, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, за позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року №8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року №10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року та постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року, у справі №383/1146/15 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним договір міни від 19.12.2014 року, укладеним між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , а також скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 7,4202 га, кадастровий номер :02:000:0327 за ОСОБА_2 (а.с.12-15, том 1).

Також рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.10.2021 року у справі №383/66/21 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельних ділянок та витребування земельної ділянки задоволено повністю.

Вказаним рішенням суду скасовано державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 :

- кадастровий номер :02:000:4510, площею 4 га, номер запису про право власності 14712102, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29802493 від 29.05.2016 року, проведену державним реєстратором Бобринецької державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною;

- кадастровий номер :02:000:4511, площею 0,102 га, номер запису про право власності 14712067, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29802464 від 29.05.2016 року, проведену державним реєстратором Бобринецької державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною;

- кадастровий номер :02:000:4512, площею 3,41 га, номер запису про право власності 14712083, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29802469 від 29.05.2016 року, проведену державним реєстратором Бобринецької державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною;

- витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,4202 га. кадастровий номер :02:000:0327, розташованої на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Вказане рішення набрало законної сили 01.11.2022 р.

Щодо предмета спору встановлено, що земельну ділянку площею 7,4202 га., кадастровий номер :02:000:0327, розташовану на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, було усупереч закону та з порушенням прав ОСОБА_1 поділено на три земельні ділянки, а саме: кадастровий номер :02:000:4510 площею 4 га., кадастровий номер :02:000:4511 площею 0,102 га., кадастровий номер :02:000:4512 площею 3,41 га., та незаконно проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Бобринецькоі державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною від 29.05.2016 року за ОСОБА_2 (а.с.215-223, том 1).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№70722373 від 11.01.2023 року, начальником Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Почкаєм М.О. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.12.2022 року № 383/66/21 про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 7,4202 га. кадастровий номер :02:000:0327, розташованої на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.109-110, том 4).

14 березня 2023 року боржник ОСОБА_2 надав державному виконавцю Почкаю М.О. пояснення, що земельні ділянки кадастровий номер :02:000:4510, площею 4 га та кадастровий номер :02:000:4512, площею 3,41 га продані ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2022 року (а.с.170, том 4).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.09.2023 року у справі № 383/851/23, залишеного в силі постановою Верховного Суду від 26.06.2024 року, визнано недійсними договори купівлі- продажу від 16.09.2022 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу земельних ділянок: кадастровий номер :02:000:4512, площею 3,41 га, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кіріченко Геннадієм Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за №370; визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 16.09.2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу земельної ділянки кадастровий номер :02:000:4510, площею 4,0 га, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кіріченко Геннадієм Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за №369 (а.с. 174 зворот -185, том 4).

Судом також встановлено, що Актом державного виконавця, начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Почкая М.О. від 01.08.2024 року щодо виконання виконавчого листа № 383/66/21 останнім встановлено, що земельна ділянка площею 7,4202 га. кадастровий номер :02:000:0327 є архівною та не перебуває у власності боржника ОСОБА_2 , а земельну ділянку номер :02:000:4511, площею 0,102 га боржник ОСОБА_2 не використовує та не чинить перешкод в її користування стягувачу, тому пона передана стягувачу ОСОБА_6 (а.с.195, том 4).

З акту державного виконавця від 23.04.2025 року начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Почкая М.О. щодо виконання виконавчого листа № 383/66/21 про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,4202 га, кадастровий номер :02:000:0327, розташовану на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, судом встановлено, що державний виконавець не має можливості витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,4202 га, кадастровий номер :02:000:0327, так як дана земельна ділянка розділена на три земельні ділянки та перебуває у статусі архівної, а земельні ділянки площею 4 га кадастровий номер :02:000:4510, площею 3,41 га кадастровий номер :02:000:4512, площею 0,102 га кадастровий номер :02:000:4511, на які було поділено земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0327 перебувають у власності ОСОБА_2 , проте він ними не користується, а також не чинить перешкоди у передачі та використанні стягувану ОСОБА_1 , на цій підставі державний виконавець дійшов висновку, що слід вважати, що земельні ділянки передані стягувачу ОСОБА_1 під підпис (а.с.257, том 4).

З Інформації про виконавче провадження від 08.06.2025 року за №70722373вбачається, що постановою начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Почкай М.О. від 29.05.2025 року вказане виконавче провадження закінчено (а.с.104-108, том 4).

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №70722373 від 29.05.2025 року на підставі виконавчого листа №383/66/21 виданого 09.12.2022 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, земельні ділянки кадастровий номер :02:000:4512, площею 3,41 га, кадастровий номер :02:000:4510, площею 4 га та кадастровий номер :02:000:4511, площею 0,102 га, на які було поділено земельну ділянку площею 7,4202 га, кадастровий номер :02:000:0327, розташовану на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області витребувано на користь ОСОБА_1 . На цій підставі виконавче провадження з примусового виконання закінчено (а.с.258, том 4).

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2)проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності ,фізичними особами,фізичними особами-підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Виконання судового рішення про витребування майна передбачає вчинення державним чи приватним виконавцем дій щодо вилучення такого майна у боржника та передачу його стягувачу, а не обмежується лише діями виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником.

Таким чином, рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом вилучення майна у боржника і передачі стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.06.2021 року у справі №201/12569/16 (провадження №61-2627св21).

Саме про вжиття таких заходів державним виконавцем щодо витребуваної земельної ділянки представник стягувача подав заяву 14.12.2022 року до Бобринецького ВДВС (а.с.144 зворот - 145).

Проте, усупереч вимогам ст. ст. 10, 18, 60 Закону України «Про виконавче провадження» виконуючи рішення суду у справі № 383/66/21 в частині витребування нерухомого майна начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Почкай М.О. не вжив усіх передбачених законом заходів для його виконання та безпідставно не витребував від боржника ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, обмежившись висновками про те, що останній не чинить перешкод у коримстуванні нею стягувачу, проте такі висновки виходять за межі компетенції державного виконавця, оскільки таким фактичним обставинам надається оцінка судом в судовому рішенні, окрім того, ці обставини не взагалі мають відношення до виконання судового рішення у справі № 383/66/21, оскільки судом вирішено питання не про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельної ділянки з незаконного користування (негаторний позов), а про витребування земельної ділянки з незаконного володіння боржника ОСОБА_2 (віндикаційний позов).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Однак, державний виконавець Почкай М.О. акт про вилучення земельної ділянки земельну ділянку площею 7,4202 га, кадастровий номер :02:000:0327 у боржника ОСОБА_2 та передачу її стягувачу ОСОБА_1 не склав, та фактично не виконав у повному обсязі рішення суду у справі № 383/66/21, а тому винесена ним постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2025 року у даній справі не відповідає вимогам закону.

Відповідно до змісту ст.447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та про наявність правових підстав для визнання неправомірною та скасування постанови начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Почкай Миколи Олександровича від 29.05.2025 року про закінчення виконавчого провадження №70722373 у справі № 383/66/21 .

Крім цього, при зверненні до суду з скаргою, представником стягувача ОСОБА_1 адвокатом Усатенка В`ячеслава Юрійовича також заявлено вимогу про стягнення з Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до змісту ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно статті137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно ч.8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійно правову допомогу позивачем надано:

- копію Договору №б/н від 17 серпня 2020 року про надання професійноїправничої допомоги, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» від імені якого діє заступник голови Усатенко В`ячеслав Юрійович та ОСОБА_1 (а.с.8-9, том 5).

Відповідно розділу 4 п.п.4.1. Договору, розмір, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати визначаються додатковою угодою.

-копію Додаткової угоди від 05.07.2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 17.08.2020 року (а.с.10, том 5).

Згідно п.1 Додаткової угоди розмір гонорару за надання консультацій, складення заяв по суті справи, складення заяв з процесуальних питань, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються погодинно згідно з розрахунком і становить 3000,00 грн. Розмір гонорару за представництво клієнта в суді є фіксованим та становить 3000,00 грн. Загальна вартість професійної правничої допомоги за даною угодою становить 6000,00 грн.

-копію розрахунку від 05.07.2025 року до договорів про надання професійної правничої допомоги від 17.08.2020 року, з якого вбачається, що адвокатом було надані послуги з опрацювання матеріалів, опрацювання законодавства, судової практики з питань виконання рішень судів та складення від імені Гурин Г.І. скарги на постанову начальника Бобринецького ВДВС кількість годин - (3 год), вартість 3000,00 грн; представництво інтересів Гурин Г.І. у судових засіданнях Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справі №383/66/21 за скаргою ОСОБА_1 , кількість годин (фіксована) вартість 3000,00 грн (а.с.11, том 5).

-копію акту приймання передачі від 05.07.2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 17.08.2020 року, у якому сторони погодили суму по наданню професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн (а.с.12, том 5).

- копію квитанції до прибуткового касового ордеру №149 від 05.07.2025 року, відповідно якого ОСОБА_1 сплатила АО «Усатенко і Усатенко» кошти в розмірі 6000,00 грн на підставі Договору від 17.08.2020 року, Додаткової угоди від 05.07.2025 року (а.с.13, том 5).

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА №1108616 від 08.06.2025 року (а.с.7, том 5).

Отже, зазначені документи свідчать про договірні відносини між Адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» від імені якого діє заступник голови Усатенко В`ячеслав Юрійович та ОСОБА_1 стосовно надання правової допомоги та дійсно понесення з боку скаржника ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року у справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судові витрати є інститутом галузі цивільного процесуального права України, відшкодування судових витрат є однією із засад ( принципів ) цивільного судочинства, а тому розповсюджується на всіх учасників цивільного судочинства.

Так, відшкодування судових витрат є також процесуальним правом сторін виконавчого провадження (стягувача, скаржника) у справах щодо подання скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі № 910/7520/20, в постанові від 12.05.2021 року у справі № 873/79/20.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловлену у постановах від 27.06.2021 року у справі № 922/2495/20, від 25.06.2021 року у справі №922/902/20, від 23.06.2021 року у справі № 910/2478/20, від 18.06.2021 року у справі № 905/411/17, від 15.06.2021 року у справі № 910/3419/20, від 01.06.2021 року у справі № 922/2385/20, від 21.03.2021 року у справі № 712/1720/19, Верховний Суд зазначив, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначені фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвокатом іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Отже, сума гонорару є фіксованою, а при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

В судовому засіданні та до матеріалів скарги, з боку державного виконавця не надходило жодних клопотань, як і клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року.

Отже враховуючи, що стороною заявника документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, виходити з встановленого у самому договорі та додаткової угоди, розміру та порядку обчислення таких витрат, на думку суду, розмір витрат сторін на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторін. Клопотання про зменшення цих витрат начальником Бобринецького ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не заявлено. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 18, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Почкай Миколи Олександровича від 29.05.2025 року про закінчення виконавчого провадження №70722373 у справі №383/66/21.

Стягнути з Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її складення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 14.07.2025 року.

Суддя І. М. Адаменко