ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6303/24 Номер провадження 22-ц/814/2304/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення не зазначено) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 заборгованість:

за кредитним договором № 76439537 у сумі 19 375 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 14 375 грн заборгованість по відсоткам;

за кредитним договором №6152894 у сумі 4 870,50 грн, з яких: 1 500 грн заборгованість по тілу кредиту; 3370,50 грн заборгованість по відсоткам.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідачка свої зобов`язання за укладеними кредитними договорами не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, права вимоги якої відступлені 14.06.2021 та 11.01.2024 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладених договорів факторингу.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2024 року позов ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №76439537 від 11.09.2023 року в розмірі 19 375 грн 00 коп.; за договором позики № 6152894 від 14.09.2023 року в розмірі 4 870 грн 50 коп. та судові витрати в розмірі 3 028 грн, а всього 27 273 грн. 50 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення з заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення 14 375 грн заборгованості за відсотками, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що сума процентів в цій частині є завищеною та втричі перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги вказує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено договір і заборгованість по процентам нарахована відповідно його умов.

Рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №6152894 та № 76439537 в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №№ 76439537, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором WuPHLR7Ese( а.с.7-8).

Відповідно до умов договору відповідач отримав у позику 5 000 грн (п.2 кредитного договору), строком на 25 днів (пункт 2.2. кредитного договору), з 11.09.2023 по 06.10.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі базової процентної ставки 2,5% ( пункт 2.3. кредитного договору).

Пунктом 4 кредитного договору визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. ( а.с.7)

14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір відступлення прав вимоги № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників. (а.с.10-11)

28.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладена додаткова угода № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.(а.с.12)

27 лютого 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 20 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до умов якої права вимоги відступаються згідно з Реєстром боржників № 17від 27.02.2024, № 18 від 27.02.2024, № 19 від 27.02.2024 (а.с.13).

Згідно з витягом з Реєстру боржників №17 від 27.02.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 19 375 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 14 375 грн заборгованість по відсоткам.(а.с.15)

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач у підтвердження заявлених вимог.

Як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_1 не заперечує факт укладення та отримання у ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитних коштів у розмірі 5 000 грн.

Заперечується лише сума нарахованих процентів по договору № 76439537, які, на думку відповідача, є завищеними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«109. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

110. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

111. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

112. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

116. Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

117.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

118.Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

119.Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

120.Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

121.Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.

125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).

126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).

127.Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.

128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»

Отже, з огляду на наведені висновки суд має дослідити зміст кредитного договору, здійснити його тлумачення і встановити правову природу процентів, що нараховані позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, під час укладання договору № 76439537 ОСОБА_1 підписав і погодився з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які обраховані за 25 днів (строк дії договору відповідно п.2.2. договору) і складають 3 125 грн (а.с.9)

Згідно вказаної таблиці обрахунок процентів за 25 днів дії договору розраховувався наступним чином.

5 000 (сума заборгованості за тілом кредиту) х 2,5% (проценти відповідно п.2.3. кредитного договору) = 125 грн в день.

125 (сума нарахованих процентів в день відповідно п.2.3. кредитного договору) х 25 (строк позики відповідно п. 2.2. кредитного договору) = 3125 грн.

У пункті 2 договору сторонами погоджені параметри та умови позики, порядок і графік повернення позики та сплати процентів.

У цьому пункті договору сторони узгодили, що орієнтовна річна процентна ставка складає 119 700, 64 грн.

Пунктом 4 кредитного договору визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи з дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. (а.с.7)

Тобто, відповідно до п.2 і п.4 договору сторони погодили максимальний строк правомірного користування кредитними коштами, упродовж якого боржник має сплачувати проценти - 90 днів з моменту укладення коштів, при цьому за перші 25 днів плата за користування кредитними коштами узгоджена у розмірі 2,5%, після завершення цього періоду до закінчення 90-денного строку у розмірі 2,7%..

Відповідно до п.2 і п.4 договору проценти за правомірне користування кредитними коштами мають бути обраховані наступним чином.

5 000 (сума заборгованості за тілом кредиту) х 2,7% (проценти за понадстрокове користування позикою відповідно п.п.5 п.2.3. кредитного договору) = 135 грн в день.

90 (максимальний строк позики) - 25 (стандартний строк позики) = 65 днів.

135 (сума нарахованих процентів в день відповідно п.п.5 п.2.3. кредитного договору) х 65 (строк позики відповідно п. 4. кредитного договору) = 8 775 грн.

Таким чином , проценти за весь час користування кредитними коштами, але не більше 90 днів з дня укладення договору, буде складати 8 775 + 3 125 = 11 900 грн.

На вказане суд першої інстанції не звернув уваги, тому дійшов помилкового висновку про доведеність заявлених вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене рішення суду в частині стягнення процентів за користування кредитом № 76439537 у розмірі 14 375 грн підлягає зміні шляхом зменшення розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами за договором № 76439537 з 14 375 грн до 11 900 грн.

Враховуючи зміну рішення в частині стягнення процентів за користування коштами по кредитному договору № 76439537, рішення Київського районного суду м.Полтави від 16.12.2024 в резолютивній частині необхідно змінити та викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 76439537 від 11.09.2023 в розмірі 16 900 грн 00 коп.; за договором позики № 6152894 від 14.09.2023 в розмірі 4 870 грн 50 коп. та судові витрати в розмірі 3028 грн, а всього 24 798 грн 50 коп. (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень п`ятдесят копійок).»

Надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу документи по договору № 76439537, а саме: копія довідки про перерахунок відповідачу коштів; розрахунок заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки всупереч вимогам ч.3 ст.367 ЦПК України позивач не обгрунтував існування об`єктивних обставин, які перешкоджали йому подати цей доказ суду першої інстанції.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, відповідачем сплачено 605,60 грн судового збору (а.с.85), з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено 3 633,60 грн судового збору (а.с.119).

Апеляційна скарга задоволена частково на 17,22%.

Отже, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 633,60 + 605,60 = 4 239,20 х 17,22% = 729,99 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» процентів у розмірі 14 375 грн по договору позики № 76439537 від 11.09.2023, змінити, зменшивши стягуєму суму процентів за кредитним договором № 76439537 з 14 375 грн до 11 900 грн.

Резолютивну частину заочного рішення Київського районного суду м.Полтави від 16.12.2024 викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 76439537 від 11.09.2023 в розмірі 16 900 грн 00 коп.; за договором позики № 6152894 від 14.09.2023 в розмірі 4 870 грн 50 коп. та судові витрати в розмірі 3028 грн, а всього 24 798 грн 50 коп. (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень п`ятдесят копійок).»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 729,99 грн

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов