ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

30 червня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав стосовно їхньої доньки ОСОБА_3 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 14 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя у сторін не склалося, що призвело до поступового зникнення почуття взаємної любові та поваги один до одного.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Спільна донька спочатку залишилася проживати з матір`ю. З часом поведінка колишньої дружини почала змінюватися, вона почала зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя та недбало доглядати за донькою. Згодом ОСОБА_2 народила ще одну дитину, яку теж не доглядала, а залишала вдома з малолітньою ОСОБА_3 .

Донька неодноразово скаржилася батьку про те, що через поведінку матері вона не завжди вчасно може поїсти та не завжди має змогу вчасно лягати спати, що почало негативно відображатися на здоров`ї дівчинки та її успішності у навчанні. З серпня 2019 року донька переїхала проживати до будинку свого батька ОСОБА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 284 від 12.06.2023 визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що з моменту зміни місця проживання доньки її мати ОСОБА_2 уникає спілкування з дитиною, не навідує дитину за місцем проживання чи навчання, не телефонує і навіть не пише їй в месенджерах, не займається та не цікавиться її вихованням, не цікавиться її здобутками у навчанні, перемогами у спортивних секціях, не переймається станом здоров`я, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки, не забезпечує дитину матеріально.

Також позивач повідомляє, що донька ОСОБА_3 не згадує про матір, у її житті є лише батько, до матері ставиться як до чужої людини, між матір`ю та донькою втрачені усі зв`язки, які притаманні матері та дитині. Позивач зазначає, що жодних обмежень чи інших будь-яких перешкод з його боку в питаннях спілкування або участі відповідачки у вихованні доньки він не чинить, однак ОСОБА_2 не має наміру та бажання займатися вихованням та утриманням доньки, свідомо ухиляється та нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Крім цього позивач звертає увагу суду на те, що він займається підприємницькою діяльністю та має змогу самостійно забезпечувати доньку всім необхідним для комфортного життя та розвитку. Також позивач позитивно характеризується за місцем свого проживання, бере активну участь у громадському житті мікрорайону за місцем свого мешкання. Сам виховує доньку на належному рівні, піклується про її стан здоров`я, фізичний та інтелектуальний, культурний розвиток, підтримує дитину у її творчій діяльності.

На думку позивача, ці обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Вказане твердження він обґрунтовує з посиланням на приписи ст. 155 СК України, згідно з якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 26.03.2025, витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини.

25.03.2025 до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області.

Розгляд справи відкладено на 23 квітня 2025 року.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду по суті на 26.05.2025.

Розгляд справи відкладався на 30.06.2025 року у зв`язку з необхідністю опитування дитини.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просив його задовольнити. Пояснив суду, що з матір`ю дитини шлюб розірваний у 2012 році. Через зловживання відповідачкою спиртними напоями та недбале її ставлення до їхньої спільної дитини, ОСОБА_3 з шестирічного віку проживає разом з позивачем. Позивач зазначив, що дитина перебуває на його повному матеріальному утриманні, також він взяв на себе усі батьківські та материнські обов`язки по догляду за дитиною, по її вихованню, розвитку. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, уникає дитину, не навідує її, не телефонує. Після її телефонних розмов з дитиною, які можуть відбуватись з періодичністю 1-2 рази на рік, донька скаржиться йому про те, що мати їй погрожує спалити помешкання, де вони проживають з батьком, автомобіль.

На запитання суду позивач повідомив про те, що конфлікт між ним та відповідачкою відсутній, дитина знає свою матір, пам`ятає її, спілкується з родичами по лінії матері, навідує та підтримує родинні стосунки з бабою, дідом. Баба приходить на виступи ОСОБА_3 . Відповідачці про це відомо, але вона не проявляє інтересу та бажання бути присутньою на заходах, у яких бере участь її донька. Донька не запрошує матір на свої виступи особисто, бо та її постійно сварить.

Позивач вважає, що поведінку відповідачки та її ставлення до дитини змінити неможливо, бо дитина їй не потрібна, вона свідомо усунулась від її виховання та піклування про неї.

На запитання суду стосовно того які зміни та покращення у житті дитини відбудуться після позбавлення її матері батьківських прав, позивач зазначив, що фактично ніяких і цей захід він вважає необхідним тільки для більшого захисту дитини. Дитина зможе у такому випадку казати відповідачці, що вона їй не мати і буде більш захищена.

На запитання суду про те чи просила дитина коли небуть у батька захисту від матері, позивач пояснив, що прямо з таким проханням донька не зверталась, але скаржилась йому на те, що відповідачка ображає дитину в телефонних розмовах, говорить їй неприємні речі, погрожувала спалити будинок, бо вона пішла жити до батька. Будь-яких подібних дій відповідач ніколи не вчиняла стосовно дитини. Дитина завжди бере телефон, коли їй телефонує відповідачка, не скидає дзвінки. Це буває вкрай рідко. Дитина не сумує за своєю матір`ю, всі її життєві питання вирішує позивач і дитина завжди знає, що вона з батьком у безпеці та захищена.

Також позивач зазначив, що відповідачка постійно сварить дитину по телефону через те, що вона її зрадила, перейшовши жити до позивача, і це дуже засмучує ОСОБА_3 . Такі розмови відповідачка проводить завжди у нетверезому стані. При цьому вона говорить дитині, що прийде з поліцією та забере її.

На запитання суду позивач повідомив, що останні такі погрози були близько одного-двох років тому, рік тому були останні дзвінки від неї до дитини. Вважає, що перебування цієї справи у суді на розгляді є стримуючим фактором для відповідачки. Можливо у діях відповідачки було просвітлення, тому вона не вчиняла ніяких активних дій.

Вказав, що донька змінила навчальний заклад у 2021 році виключно через питання, пов`язані з транспортом та часом, який витрачається на дорогу. Зміна школи не пов`язана з поведінкою відповідачки.

Представник позивача - адвокат Русанівська Д.Д. у судовому засіданні пояснила, що, на її думку, у випадку позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно спільної з позивачем дитини, зміниться становище дитини, оскільки зараз у країні війна і у випадку мобілізації батька дитина буде змушена повернутись проживати до матері. Оскільки донька позивача не отримувала догляду та опіки під час її проживання з відповідачкою, тому вважає, що їй краще буде у дитячому будинку, ніж з такою матір`ю. Зазначає, що з огляду на ризик мобілізації позивача у випадку не позбавлення відповідачки батьківських прав становище дитини погіршиться.

Зазначила також, що позбавленням відповідачки батьківських прав позивач має намір убезпечити дитину наперед, щоб вона не залишилась на вулиці з такою непутящою мамою. Застосування такого заходу до відповідачки надасть впевненість і позивачу, і дитині.

На запитання суду представник позивача пояснила, що відповідачка вживає алкогольні напої та лікується від алкогольної залежності. Зараз така її поведінка ніяк не впливає на дитину, але вона завтра може щось собі надумати і забрати дитину. Через це позивач має бажання позбавити її будь-яких прав, які притаманні матері.

Також представник позивача повідомила суду про те, що у період проживання дитини з матір`ю донька позивача годинами не могла зайти додому після школи, оскільки мати часто спала в стан алкогольного сп`яніння і двері були зачинені. Потім відповідачка народила меншу доньку і поклала на ОСОБА_3 обов`язок її доглядати, поки мати відпочивала з подругами та чоловіками. Дитина не мала можливості відпочити і підготувати уроки, нормально не харчувалась. Водночас позивач є чудовим батьком, опікується дитиною та забезпечує її всім необхідним для додаткового розвитку. Він займається підприємницькою діяльністю та позитивно характеризується. З часу визначення місця проживання дитини з батьком мати жодного разу не з`являлась у житті ОСОБА_3 , не хвилюється про її побут чи її забезпечення. Батько добре піклується про доньку, дитина задоволена. Батько виконує обов`язки батька та матері.

Додала, що для дитини дуже важливо мати зв`язок з матір`ю, особливо у такому віці та особливо дівчинці.

Представник позивача уточнила, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, оскільки цей захід не дасть позитивного результату та не допоможе у питанні матеріального забезпечення дитини, оскільки відповідачка непрацевлаштована.

Крім цього, представник позивача звернула увагу суду на те, що відповідач подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, визнала позов та не заперечує проти його задоволення. Представник позивача вважає, що така згода відповідачки є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Така заява відповідачки, на її переконання, свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, яка, знаючи про розгляд справи у суді, не з`явилась у судове засідання та не заперечила проти позову. Пасивна її поведінка свідчить про винне нехтування нею батьківськими обов`язками.

Відповідач у судове засідання не з`явилася вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Подала до суду заяву, у якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином; причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Небрат Н.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила про те, що про ситуацію у цій сім`ї органу відомо з 2019 року. Проводились бесіди з відповідачкою. Після того, як позивач забрав ОСОБА_3 проживати до себе, звернень до органу більше не було. У 2024 році батько звернувся з проханням надати рішення щодо визначення місця проживання дитини разом з ним. Під час ухвалення цього рішення Орган врахував ту обставину, що дитина останні 4 роки проживає з батьком. Мати повідомила про те, що їй не відомо чому дитина вирішила проживати з батьком. Відповідачка була присутня на комісії та повідомила що хоче щоб донька проживала з нею, категорично заперечувала проти проживання дитини з позивачем. Орган з`ясовував ставлення ОСОБА_3 до матері і встановив, що дитина втратила психологічний зв`язок з матір`ю. Донька має негативний осад з тих часів, коли спільно проживала з відповідачкою і бачила матір у стані алкогольного сп`яніння, змушена була доглядати за сестрою, бачила конфлікти матері з її співмешканцем. Зараз дитина у безпеці, оскільки перебуває разом з батьком. Також мати вчиняє психологічний тиск на дитину, не дарує їй подарунків, не бере участь у її шкільному житті. Також була бесіда з відповідачкою на цю тему. Їй пояснили, що така її поведінка та ставлення для дитини є неприйнятними. Відповідачка визнала, що не займається вихованням та навчанням дитини. Каже, що колись допомагала неофіційно чим могла. Також написала про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Опитана у судовому засіданні донька сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила суду, що вона знає свою маму, іноді (зовсім нечасто, приблизно 1 раз на рік чи півроку) вона з нею спілкується по телефону. Такі розмови завжди її засмучують, тому, що мама завжди закінчує спілкування сваркою та звинувачує її у зраді через те, що вона пішла проживати до батька. Іноді мама говорить їй такі речі, які її змушують боятись, але за допомогою до дорослих вона не зверталась. Знає, що поруч з татом вона завжди у безпеці. Тато належно дбає про неї. За мамою вона не сумує. Раніше сумувала, а декілька років не сумує, звикла що мами немає у її житті.

На запитання суду повідомила, що завжди бере телефон, коли телефонує мама, бо вона ж мама. Може не відповісти на дзвінок лише коли на танцях чи через подібну поважну причину. Протилежну поведінку вважає невихованістю. Здебільшого з часу проживання разом з мамою пам`ятає негативні моменти, сварки та зловживання мамою алкогольними напоями.

На запитання суду зазначила, що розуміє яке питання розглядається судом і не заперечує проти позбавлення її матері стосовно неї батьківських прав.

Вказала про те, що кілька місяців тому мама їй телефонувала з цього приводу і запитувала чи вона її не забуде і чи буде хоча б іноді їй телефонувати.

Зараз їй відомо, що мама трішки змінила свою поведінку в кращу сторону, мабуть стала менше зловживати спиртним. Хоча зі слів бабусі вона знає деякі речі, які можуть свідчити про те, що поведінка мами залишилась такою як була колись.

ОСОБА_3 повідомила, що не розуміє чому мама так ставиться до неї.

Також повідомила, що мама телефонувала та вітала її з днем народження у минулому році хотіла з нею побачитись. ОСОБА_3 була зайнята у гуртку і мама з цього приводу висловила обурення, повідомила, що буде її чекати, бо хоче привітати. Пізніше зателефонувала спитати чи скоро ОСОБА_3 повернеться, бо очікування затягнулось в часі. Почувши, що ОСОБА_3 не може зараз повернутись додому мама повідомила, що не може більше чекати та вони побачаться іншим разом. В цьому році мама теж телефонувала, але вся розмова закінчилась звинуваченнями у зраді та претензіями мами на її адресу.

Наприкінці весни 2025 мама зателефонувала та запитала ОСОБА_3 про те, до якого навчального закладу дівчинка планує вступати після закінчення школи. ОСОБА_3 була здивована, що мама все сплутала і забула, що вона у цьому році ще не закінчує школу.

На всі запитання суду дівчинка відповідача впевнено та без остраху, інтонація трішки змінювалась на сум під час запитань про маму.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області Виконкомом 14 червня 2008 року, актовий запис № 121. Вказана обставина підтверджується відомостями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2012 року у справі № 2/1027/1292.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 32).

Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 12.06.2023 № 284 визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Згідно з довідкою про фактичне місце проживання № 50 від 28.01.2025, виданою Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на його утриманні. Мама участі у вихованні доньки не приймає (а.с.16).

Відповідно до характеристики, виданої головою Комітету самоорганізації населення мікрорайону Казнівка Оленою Зевакою , ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 проживає з народження по теперішній час. Проживає та виховує самостійно з серпня 2019 року свою доньку ОСОБА_3 , яка знаходиться на його утриманні. Зі слів сусідів працьовитий, товариський і ввічливий. В побуті доброзичливий і чуйний. Скарг до комітету від сусідів не надходило, громадський порядок не порушує. Займається вихованням доньки та оплатою її навчання у спортивних секціях та додатковим вивченням англійської та української мови. Мама участі у вихованні доньки не приймає, фінансово не підтримує (а.с.36).

Відповідно до характеристики, виданої Фастівським академічним ліцеєм № 9 Фастівської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у закладі з 2021 року. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця. Вихованням ОСОБА_3 займається батько, який регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних занять, організовує правильне проведення вільного часу, загальний розвиток дитини, забезпечує дитину всім необхідним для навчання та особистих потреб дівчинки. Мати, ОСОБА_2 , з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлась (а.с.38).

Відповідно до характеристики Відділу з питань фізичної культури та спорту ДЮСШ «Локомотив», ОСОБА_3 є спортсменкою відділення веслування на байдарках ДЮСШ «Локомотив», тренується у відділенні з 2022 року. Зарекомендувала себе як старанна, відповідальна та талановита спортсменка, володіє високим рівнем майстерності на свій вік, тренується в повну міру своїх сил, має гарну зорову та м`язову пам`ять, на тренуваннях завжди уважна та активна, має авторитет серед товаришів у команді. Батько дівчинки бере активну учать у вихованні доньки, постійно підтримує у тренувальному та змагальних процесах, що є важливо для дитини. З матір`ю ОСОБА_3 тренер не знайомий, протягом всього часу заняття спортом дитини мати жодного разу себе не проявила (а.с.37).

Відповідно до характеристики, виданої керівником ансамблю «Троянда» Лілією Псарюк , ОСОБА_3 є солісткою ансамблю бального танцю «Троянда», займається з 2017 року. ОСОБА_3 творча та працьовита дівчинка. Разом з ансамблем неодноразово брала участь та є переможницею Всеукраїнських та обласних фестивалів, конкурсів. Батько займається вихованням дитини, хвилюється про неї, підтримує, вирішує всі фінансові питання, любить і підтримує свою доньку у творчій діяльності. Мама не цікавиться та не бере участі у житті дитини (а.с.39).

Згідно з довідкою від 28.01.2025, виданою Управлінням культури, молоді та туризму Комунальним закладом Фастівської міської ради «Фастівський міський Палац культури», ОСОБА_3 є учасницею зразкового аматорського ансамблю бального танцю «Троянда» з грудня 2017 року по теперішній час. За цей період усі витрати на придбання костюмів, поїздки на фестивалі та конкурси здійснюються за рахунок батька (а.с.40).

Згідно з характеристикою №10 від 10.02.2025, виданою секретарем Комітету самоорганізації населення мікрорайону Заріччя, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але тимчасово проживає у батька ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 . Має двох доньок. Старша донька ОСОБА_3 , 2008 року народження, проживає з батьком ОСОБА_1 . Менша донька ОСОБА_10 2016 року народження, проживає з бабусею ОСОБА_11 . Життям дітей не цікавиться. Не працює. За час проживання проявила себе з негативної сторони. Зі слів сусідів, зловживає спиртними напоями. З чоловіком ОСОБА_12 вела аморальний спосіб життя, постійно билися. На даний час лікується.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №06-23/1482 від 24.03.2025, врахувавши рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 3 від 10.03.2025, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 19.03.2025 № 164, Орган вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нормативно-правове обґрунтування.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

У цій справі спір стосується питання позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з іншого ? заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Першочергово суд бере до уваги, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя».

Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13).

Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї.

У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14).

Суд бере до уваги, що вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Водночас суд зауважує, що втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Підстави для позбавлення батьківських прав, що закріплені у статті 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та/або забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, також вказав на відсутність з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання дитини, не забезпечення нею ні першочергових необхідних потреб дитини, ні вирішення будь-яких питань, що стосуються життя дитини.

З огляду на вказане суд вважає беззаперечним у цій справі те, що втручання у право відповідача має законні підстави.

Також суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи чи є захід щодо втручання у право відповідача необхідним в демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги обставини справи у цілому, розглядає також підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет його відповідності та обґрунтованості, відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Суд враховує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи те, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», суд має розглянути, чи у світлі справи в цілому причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах під час вирішення цієї справи на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини).

Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування положень статі 8 Конвенції в поєднанні із статтею 164 СК України стосовно того, що врахував суд першої інстанції під час вирішення спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (постанова Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

З огляду на вказане за результатами розгляду цієї справи суд дійшов таких висновків.

У цій справі суд не встановив такі обставини, які б свідчили про те, що відповідачка не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, що вона своїми свідомими та регулярними діями заподіювала шкоду своїй дитині або ж що її спосіб життя та морально-етичні переконання становлять загрозу для здоров`я та розвитку дитини, що спілкування дитини з відповідачкою порушувало права дитини на безпечне дитинство, на захист, піклування, виховання.

Дитина знає рідну матір. Дитина сумувала за матір`ю після розриву стосунків з нею. З часом сум зменшився, дитина звикла жити тільки з татом. Дитина не розуміє, чому мати допускає деякі вчинки. Інколи певна поведінка матері обурює, засмучує дитину. Водночас дитина завжди готова до спілкування з матір`ю, завжди відповідає на її телефонні дзвінки (бо ж вона мама), хоча зазвичай закінчуються сваркою, що є неприємним для неї. Дитина іноді з острахом та пересторогою реагує на розмови з мамою, проте не просить захисту у інших дорослих. Дитина повідомила, що здатна впоратись з цією ситуацією сама, знає що тато завжди поруч і вона у безпеці.

Мати, хоча і вкрай рідко, проте проявляє цікавість стосовно життя доньки.

З огляду на фактичні обставини цієї справи суд не встановив відсутність можливості відновити належний зв`язок дитини зі своєю матір`ю ? відповідачем у справі.

Більше того, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що надання матері-відповідачці можливості відновити контакт зі своєю дитиною може призвести до позитивних наслідків.

Суд вважає, що у цих відносинах немає нічого, що могло б виправдати позбавлення відповідачки можливості відновити належний зв`язок зі своєю донькою.

Суд встановив, що обставини, які існують у спірних правовідносинах, не є достатніми, щоб виправдати позбавлення матері будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому.

Отже, позбавлення відповідачки всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

Суд вважає, що надання матері можливості відновити контакт зі своєю донькою, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на благополуччі дитини.

На думку суду, навпаки, надання матері можливості спілкуватися зі своєю донькою сприятиме відновленню контактів між ними і відповідатиме найкращим інтересам дитини.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, а також на підставі збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини.

Суд з почутих пояснень позивача та його доньки ОСОБА_3 не встановив таких фактів, які б свідчили про те, що перебування відповідачки у статусі матері становить загрозу з її боку для дитини.

Позивач у судовому засіданні на запитання суду повідомив, що перебування відповідачки у статусі матері наразі ніяк не шкодить інтересам дитини.

Позбавлення відповідачки статусу матері ніяк не покращить становище дитини, адже дитина проживає тривалий час та перебуває під опікою позивача. Відповідач ніколи не вчиняла ніяких активних дій, спрямованих на відібрання дитини тощо.

Водночас позивач повідомив, що позбавленням відповідачки батьківських прав стосовно їхньої дитини він має намір на майбутнє убезпечити доньку від ситуації, за якої, у випадку його мобілізації через війну в країні, дитині доведеться проживати з матір`ю.

Крім цього, суд враховує, що відповідач визнає позов, що фактично свідчить про відсутність спору між сторонами у справі та про відсутність підстав для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, оскільки його права у спірних правовідносинах не заперечуються та не оспорюються відповідачкою.

З огляду на вказане суд не приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, може призвести до порушення прав та інтересів неповнолітньої дитини, а також суперечить публічному порядку, моральним засадам суспільства.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд вважає відсутніми правові підстави для позбавлення її батьківських прав, а також відсутність гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві.

Позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суду не надано і судом не встановлені належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, наслідком яких може бути позбавлення його батьківських прав.

Позивач не довів обставини, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Навпаки, суд встановив, що відповідачка інколи цікавиться дитиною, телефонує їй, цікавиться її планами на майбутнє навчання, проявляє ініціативу у зустрічах з донькою, питає чи вона її не забуде після ухвалення судом рішення про позбавлення її батьківських прав, що вказує на її зацікавленість у збереженні зв`язків із своєю дитиною, свідчить про її інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні, житті.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що мати дитиною взагалі не цікавиться, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Наведені позивачем обставини неналежної участі відповідачки в утриманні і вихованні дитини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та визнані відповідачкою, про що зазначено у письмових доказах, що містяться у матеріалах справи.

При цьому Суд наголошує, що вказані обставини з урахуванням інших встановлених судом фактів не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи.

Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини.

Простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та її донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Наявність таких обставин у цій справі позивач не довів та суд не встановив.

У цій конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати інколи виявляє таке бажання, а донька категорично не заперечує проти цього, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Окремо суд бере до уваги на те, що, відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд не встановив у цій справі того, що у взаємовідносинах матері (відповідачки) з дитиною наявна стала відсутність між ними будь-якого психо-емоційного зв`язку, спілкування.

Також суд встановив, що у спірних правовідносинах відповідач вчиняє такі дії, які свідчать про стійке, свідоме та непохитне бажання відповідачки відновити та встановити контакт із дитиною.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 24.03.2023, орган вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Суд бере до уваги наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування.

Водночас суд критично сприймає цей висновок, оскільки він є недостатньо обґрунтований щодо того як перебування відповідачки у статусі матері суперечить інтересам дитини.

Зі змісту Висновку вбачається, що відповідальний орган не з`ясував фактичні причини ухилення матері від участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

Вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу ? позбавлення батьківських прав, він не містить обґрунтування щодо позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

Також суд враховує думку ОСОБА_3, яка опитана судом у судовому засіданні.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав ? це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

В цій справі суд достовірно встановив, що у спірних правовідносинах мотиви для позбавлення батьківських прав не є доречними і достатніми, рішення про позбавлення батьківських прав не здатне забезпечити належний захист дитини з огляду на проведений судом ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу.

Водночас суд встановив, що метою застосування цього заходу позивач вказує захист прав та інтересів дитини на майбутнє та на випадок мобілізації позивача до лав ЗСУ.

Проте суд вважає, що вказане не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

На думку суду, за відсутності доказів відсутності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, чи будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідачки, позбавлення її батьківських прав становитиме втручання у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідачки на повагу до її сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З огляду на викладене, суд вважає відсутніми підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав у спірних правовідносинах, а тому позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням результату вирішення цієї справи судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення буде складене протягом десяти днів.

Повне судове рішення складене 07.07.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ - 36491723, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ - 36491723, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.