Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/903/25
Провадження № 2/553/811/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.06.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №553/903/25 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В. про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.03.2025 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В. про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обгрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 . Після чоловіка залишилося спадкове майно, що складається з: частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ; частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :16:001:0628, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; частки земельної ділянки площею 0,0138 га, кадастровий номер :16:001:0626, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіту чоловік не залишив. Спадкоємцями першої черги є позивачка та син подружжя ОСОБА_3 , який в установлений законом строк подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь своєї матері, позивачки ОСОБА_1 . Інших спадкоємців не має.

07.01.2025 року державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В. видала постанову про відмову у у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на: частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :16:001:0628, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки площею 0,0138 га, кадастровий номер :16:001:0626, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у звязку із тим, що неможливо встановити склад спадкового майна. Крім того, зазначила про розбіжності в документах, які підтверджують факт смерті спадкодавця і його родинний зв`язок із позивачкою.

У зв`язку із чим, позивачка змушена звертатися до суду та просить суд встановити факт реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Полтавська область, Н.Санжарський район, с. Писарівка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити частки у спільній сумісній власності подружжя на земельні ділянки із кадастровим номером :16:001:0626 та кадастровим номером :16:001:0628, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , по частині кожному з її співвласників, а саме: частку за померлим ОСОБА_2 та частку за ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, кадастровий номер :16:001:0628, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0138 га, кадастровий номер :16:001:0626, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.2025 року, відкрито провадження по цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.04.2025 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.04.2025 року у нотаріуса витребувана копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 27.05.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка не з`явилася, представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Полтавської міської ради надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради не порушувала права Позивача та не є співвласником спірного майна. Також, Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради не є та не може бути спадкоємцем зазначеного майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки спадщину вже прийняла в законному порядку спадкоємець ОСОБА_1 .

Перша полтавська державна нотаріальна контора, яка залучена до участі у справі як третя особа, надала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 у віці 76 років, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , дата видачі 26.11.2011 року.

За життя ОСОБА_2 , 1936 року народження, 16 вересня 1961 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , 1941 року народження, після одруження чоловікові та дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 , про що 16.11.1961 року Ленінським райбюро ЗАГС м. Полтави видано свідоцтво про одруження.

Також, факт реєстрації шлюбу підтверджений повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, № витягу 3, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 16 вересня 1961 року.

У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_3 , про що 26.09.1970 року Полтавським міським бюро ЗАГС видано свідоцтво про народження, де батьком зазначено ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Після його смерті чоловіка залишилося спадкове майно, зокрема: частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить померлому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І., та право власності на яку зареєстровано 28.12.2001 року в КП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»; та частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :16:001:0628, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,0138 га, кадастровий номер :16:001:0626, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №181234, виданим 29.11.2004 року Ленінською районною у м. Полтаві радою, із зазначенням співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , частка у спільній власності спільна сумісна.

ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка, в порядку ч.3 ст.1268 ЦПК України, як спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що в спадковій справі міститься довідка про реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Син спадкодавця ОСОБА_3 відмовився від спадщини на користь дружини спадкодавця ОСОБА_1 , про що в установлений законом строк, а саме 18.11.2011 року, подав до нотаріусу відповідну заяву.

Заповіт спадкодавець не залишив, інші спадкоємці відсутні, про що свідчать матеріали спадкової справи №273/2011 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Також, з матеріалів спадкової справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, яка складається з грошових вкладів, з належними відсотками, виплатами, що знаходяться на картковому рахунку в банку, що належать померлому ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, винесеної 07.01.2025 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В., спадкоємцю ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :16:001:0628, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки, площею 0,0138 га, кадастровий номер :16:001:0626, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою відмови стала та обставина, що земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності, встановити склад спадкового майна неможливо. Крім того, нотаріус зазначає про невідповідність дати народження померлого та віку, зазначеного в свідоцтві про смерть 76 років на дату смерті. Також нотаріус зазначає про те, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_2 , зазначено місце народження Донецька область, м. Слов`янськ, тоді як в свідоцтві про одруження Полтавська область, Полтавський район, с. Писарівка.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від «21» листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Позивачка не спростовує презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Отже, суд враховує, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. За обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування, і такі вимоги були заявлені позивачем. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Позивачка ОСОБА_1 належними, допустими та достатніми доказами довела в судовому засіданні про належність до спадщини, яка залишилася після її чоловіка ОСОБА_2 , частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також з врахуванням презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, довела належність до спадщини, яка залишилася після чоловіка позивачки частки земельної ділянки із кадастровим номером :16:001:0628 та частки земельної ділянки із кадастровим номером :16:001:0626, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Дану спадщину позивачка прийняла як спадкоємець першої черги в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується свідоцтвом про одруженням, яке видано на території України, уповноваженим органом, отже будь-яких сумнівів щодо факту реєстрації шлюбу між позивачкою та спадкодавцем не має. Крім того, відомості про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Отже, вимоги про встановлення юридичного факту реєстрації шлюбу не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справі про визнання права власності в порядку спадкування, а лише є підставою для вирішення такої справи.

Виявлені нотаріусом розбіжності у місті народження спадкодавця та визначення його віку станом на момент смерті, з огляду на дату народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , не можуть впливати на зміст прав власності, які належать особі та засади цивільного законодавства щодо неприпустимості позбавлення права власності, конституційного принципу непорушності права власності.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, з метою захисту прав власності позивачки, належним та достатнім способом захисту її прав є визнання права власності на спадкове майно, як складається з: частки зазначеного житлового будинку, частки земельної ділянки з кадастровим номером :16:001:0626 та частки земельної ділянки з кадастровим номером :16:001:0628. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом, а факт реєстрації шлюбу є беззаперечним та є лише підставою для вирішення справи в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник в результаті ненадання спадкоємцем нотарісу необхідних документів, суд вважає за необхідним залишити за позивачкою сплачений судовий збір в сумі 3633,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями ст.ст.2, 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В. про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, кадастровий номер :16:001:0628, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0138 га, кадастровий номер :16:001:0626, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Сплачений судовий збір в сумі 3633,60 грн. залишити за позивачкою ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 04.07.2025 року.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Ю. В. Фоміна