справа № 755/408/24 головуючий у суді І інстанції Хромова О.О.
провадження № 22-ц/824/8875/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Лазарєвою Ольгою Володимирівною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , через представницю - адвокатку Лазарєву Л.В., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у якому просила:

позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 липня 2007 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (справа №761/31147/15-ц).

Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилась проживати з матір`ю, окремо від відповідача. У 2017 році у відповідача з`явилась нова сім`я і спілкування між відповідачем та малолітньою ОСОБА_3 припинилось. Позивач самостійно займається вихованням та розвитком дитини, забезпечує її фізичний, освітній та духовний розвиток, дитина відвідує приватний навчальний заклад, розвиваючі гуртки та курси, а також займається спортом. Крім того, позивач самостійно матеріально утримує та забезпечує себе та свою дочку, відповідач жодним чином не покриває витрати на утримання дитини. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року (справа №755/1290/17) з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 4 000,00 грн починаючи від 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року скасовано заочне рішення від 23 січня 2018 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року в результаті повторного розгляду справи, стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно не виконував рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, утворилась заборгованість за сплати аліментів, що станом на травень 2023 року складала 44 982,79 грн. Крім того, відповідач жодним чином не підтримує будь-якого спілкування із своєю дитиною, фактично відсутній у її повсякденному житті та не приймає участі у її фізичному, духовному та моральному розвитку.

Вважає, що вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, є порушенням законних прав та інтересів дитини, яке завдає значної шкоди як фізичному так і моральному (психологічному) стану її дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Внаслідок такої поведінки відповідача, в травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. У своєму висновку від 27 грудня 2019 року № 106-10430 Орган опіки та піклування не підтримав позовні вимоги та вказав на відсутність підстав та недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову. При цьому, суд попередив відповідача про неприпустимість, в подальшому, порушення з його боку батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки та настання можливих наслідків у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Однак, поведінка відповідача по відношенню до дочки не змінилась. Він не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, стан здоров`я, не намагається зустрічатися та спілкуватися з донькою, не вітає її із днем народження, не бере добровільної участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду та лікування доньки, аліменти на утримання доньки сплачуються не регулярно та із затримками, наявна заборгованість.

Позивачка неодноразово зверталась до Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для отримання висновків та відповідних розпоряджень про підтвердження місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю для отримання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон під час літніх канікул, оскільки відповідач самоусунувся від піклування дочкою, байдуже ставився до необхідності її оздоровлення та відпочинку, уникав оформлення дозволів на виїзд за кордон на оздоровлення та відпочинок.

З початку повномасштабного вторгнення в Україну відповідач не поцікавився місцезнаходженням дочки, умовами перебування, чи знаходиться вона в безпеці та чи має засоби для існування. Також не надав допомоги для евакуації позивача з дочкою до безпечних місць, враховуючи, що у вересні 2021 року ОСОБА_3 отримала травму під час занять спортом, та позивачка самостійно евакуйовувала доньку з України. Відповідач не повернувся до життя дитини, не надав допомоги та підтримки.

Відповідачем з моменту постановлення рішення Дніпровським районним судом міста Києва, тобто з 07 лютого 2020 року, не вчиняється жодних дій, які б могли свідчити про те, що він дійсно усвідомив свою негативну поведінку і почав виконувати батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дочки. Відповідач взагалі усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо доньки.

14 лютого 2024 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву. Відповідач зазначив, що з доводами позовної заяви категорично не погоджується. Позивач не дозволяє доньці бачитися із ним, налаштовує проти. Незважаючи на це відповідач все ж цікавиться особистим життям дитини, матеріально допомагає та бажає бачити ОСОБА_4 . З квітня 2017 року мав перешкоди у спілкуванні з дитиною, не міг додзвонитися на номер мобільного телефону доньки. Позивач сама не бажає спілкування батька з дитиною, про необхідність участі у шкільному житті дитини не повідомляє, про факт травмування дитини на заняттях з гімнастики також не повідомила. Дозволи на виїзд дитини за кордон відповідачем надавалися. Станом на січень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Поведінка позивача обумовлена наміром відповідача створити іншу сім`ю. Саме після укладення шлюбу з новою дружиною позивач почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_1 маніпулює донькою та ініціює судові спори з метою з`ясування особистих стосунків. Також позивачеві відомо, що відповідач є професійним спортсменом, часто перебуває у відрядженнях за межами території України. Зазначає, що бажає підтримувати нормальні відносини з позивачем, не байдужий до особистого життя дитини, не хоче, щоб відносини між батьками впливали на спільну доньку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представниця ОСОБА_1 - адвокатка Лазарєва Ольга Володимирівна 06 березня 2025 року через систему Електронний суд подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви, вказала, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав юридичної оцінки письмовим доказам та показанням свідків, що містяться в матеріалах справи та, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог позивача, а зробив висновки виключно на підставі усних, нічим не підтверджених заяв відповідача.

Судом першої інстанції не було враховано, що апелянт вже звертався з аналогічним позовом до ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду м. Києва в травні 2018 року. Однак, позивачці було відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. При цьому, у постановленому судовому рішенні суд попередив відповідача про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки та настання можливих наслідків у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

У правовій ситуації, коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого із батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий із батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав мас доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. До схожих правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі №149/2510/21, однак суд не прийняв їх до уваги.

Суд першої інстанції не надав оцінки факту повторного звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, хоча саме встановлення обставин щодо зміни ставлення відповідача до виконання ним батьківських обов`язків є основним питанням, що підлягало з`ясуванню судом під час повторного розгляду справи, тобто фактично суд розглянув спір як за вперше пред`явленим позовом та формально поставився до позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд не прийняв до уваги, що відповідач не надав доказів того, що його поведінка і ставлення до дочки з дати постановлення Дніпровським районним судом м. Києва 07 лютого 2020 року змінилися будь-яким чином. Хоча враховуючи зазначену вище практику Верховного суду саме на відповідача покладається обов`язок такого доказування при повторному зверненні до нього з позовом про позбавлення батьківських прав.

У Відповідача було 4 роки щоб відновити стосунки із дочкою, спілкуватися з нею та загалом виконувати батьківські обов`язки, покладені на нього законодавством України. Проте, з пояснень по суті справи, які були надані ним під час розгляду судом першої інстанції повторної позовної заяви про позбавлення батьківських прав відповідач не міг точно згадати коли в останній раз бачив свою дочку, приблизно коли вона була у другому класі, тобто 7 років тому. Крім того, апелянтка звертає увагу на відсутність з боку відповідача будь-яких спроб налагодити спілкування з дитиною.

Лише той факт, що відповідач не визнав позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини, не свідчить про його інтерес до дитини та реальну зміну поведінки.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді ОСОБА_5, судді, які входять до складу колегії: Сушко Л.П., Желепа О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокаткою Лазарєвою Ольгою Володимирівною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про позбавлення батьківських прав, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року, закінчено проведення підготовчих дій та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 06 травня 2025 року о 10 годині 30 хвилин.

Відповідно до Розпорядження Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року звільнено ОСОБА_5 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

У зв`язку з неможливістю суддею - доповідачем ОСОБА_5 продовжувати розгляд судової справи №755/408/24 (а/п 22-ц/824/8875/2025), Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду №601/06.1-01/25 від 17 квітня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Березовенко Р.В., судді, входять до складу колегії: Мостова Г.І., Лапчевська О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 - адвокатка Лазарєва Ольга Володимирівни доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказав, що не має можливості спілкуватися з донькою, оскільки заблокований у всіх соціальних мережах та у телефоні. Відносини з донькою намагався налагодити за допомогою процедури медіації, однак вона результату не дала. Не заперечує, що бачив доньку в останнє десь років 7-8 тому. Йому відомо, що судом під час відмови у позбавленні батьківських прав у лютому 2020 року його було зобов`язано змінити свою поведінку і ставлення до дитини та попереджено про можливість в подальшому позбавлення батьківських прав. Пояснив, що не хотів створювати конфлікти та спричиняти доньці психічні травми, а тому не звертався за встановленням графіку участі у спілкуванні з нею. Вважає, що коли донька досягне повноліття у нього буде більше шансів порозумітися з нею, вже як з дорослою людиною, здатною особисто приймати рішення. Вказав, що будь яких доказів (письмових, речових, електронних), крім його пояснень, про те, що його поведінка по відношенню до доньки після 07 лютого 2020 року змінилася не має і суду не надавав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суду суд першої інстанції виходив з того, що 24 липня 2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис від 24 липня 2007 року №1759 та 24 липня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_7 », дружини - « ОСОБА_7 ».

Відповідно до свідоцтва про народження від 09 жовтня 2010 року серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис від 09 жовтня 2010 року №1819. Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року по справі №761/31147/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 липня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1759. Також вирішено залишити ОСОБА_1 її шлюбне прізвище - « ОСОБА_7 ».

Згідно із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 25 квітня 2018 року №8037-1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 10 січня 2024 року №401484, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

З акту обстеження по факту проживання осіб на території села Лютіж від 13 листопада 2023 року, встановлено, що ОСОБА_1 з 29 вересня 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з нею проживає донька - ОСОБА_3 .

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 березня 2013 року №1068202, встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 , розмір частки складає - 1/2.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13 листопада 2023 року, затвердженого в.о. начальника служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, з метою обстеження умов проживання ОСОБА_3 , 14 вересня 2010 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в будинку світло, тепло. Для дитини виділено окрему кімнату, в якій наявні меблі для сну, навчання та відпочинку. Для дитини облаштовано окрему кімнату, яка простора, тепла, затишна. Наявна техніка для навчання та засоби для розвитку. За вказаною адресою проживають та зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1986 року народження, ОСОБА_8 , 1954 року народження. Стосунки між матір`ю та дитиною злагоджені та довірливі. Мати дитини офіційно працевлаштована, має середній дохід 30 000,00 грн на місяць, що достатньо для забезпечення потреб дитини. Зі слів матері з батьком дитина бачилася у 2017 році, проте спілкуватися не виявляла бажання. ОСОБА_3 дійсно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , та перебуває на утриманні матері.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Також заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року по справі №755/12904/17 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року по справі №755/12904/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року по справі №755/12904/17 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієць І.М. від 11 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року №755/12904/17 про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_8 за період з вересня 2017 року по травень 2023 року, станом на 31 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 43 131,04 грн.

Водночас, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_8 за період з вересня 2017 року по січень 2024 року, наданого відповідачем, розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на 23 січня 2024 року складає 2 526,75 грн. Боржником ОСОБА_2 внесено кошти на погашення наявної заборгованості по аліментах.

У період з 2018 року по 2021 рік ОСОБА_1 , з метою перетину дитиною державного кордону, зверталася до Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації для отримання відповідних висновків.

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2018 року №962 затверджено висновок Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 грудня 2019 року №1144 затверджено висновок Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 березня 2021 року затверджено висновок Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Вказані розпорядження слугували підставою для перетину державного кордону без згоди батька.

Згідно висновку від 27 вересня 2019 року №196, складеного міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Замятіна М.П. - емоційно чутлива дівчинка, вразлива, талановита, є бажання проявити і показати себе; у дівчинки адекватна самооцінка, егоцентризм, прагнення до лідерства, до перемоги, є чітко визначена мета і спосіб її досягнення, високий рівень самоорганізації та самоконтролю; визначений надійний тип прив`язаності до матері та близького оточення (бабуся, дідусь). Велике значення має її сім`я, в якій дитина почуває себе захищеною, потрібною, любимою донькою; по відношенню до батька дитина відчуває почуття ворожості, образи, злості, емоційне відчуження і, як наслідок, - страх близькості. Мілана достатньо обережно та вибірково ставиться до людей.

З Витягу з протоколу засідання Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2019 року №32 (вих. № 106-10426 від 27 грудня 2019 року) встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, як органом опіки та піклування, попередньо розглянуто питання за зверненням ОСОБА_2 про визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. У власних поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що дитина проживає з нею, контакт з батьком підтримували, однак у квітні 2017 року він вдруге одружився та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Мати проти зустрічей батька з дитиною, оскільки вважає, що для доньки це може чинити травматичний вплив на її психологічний розвиток. ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення батьківських прав. Зазначив, до зими 2017 року брав участь у житті дитини, за усною домовленістю з матір`ю надавав фіксовану суму фінансової допомоги кожного місяця. У квітні 2017 року вдруге одружився та за невизначених причин відносини з його колишньою дружиною погіршилися, складно стало домовлятися про зустрічі з дитиною. Останнього разу з донькою бачився у квітні 2019 року.

Комісією рекомендовано не залучати дитину до конфліктних взаємовідносин, що існують між ними, а також усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток дитини. ОСОБА_1 комісією зауважено, що думка дитини зміниться після зміни думки матері. Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вирішено: рекомендувати ОСОБА_2 поступове налагодження позитивного спілкування з донькою; ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для проведення відповідної роботи психолога з метою вирішення питань пов`язаних із подальшим вихованням та розвитком доньки; рекомендовано батькам скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань щодо участі батьків у вихованні дитини.

Із заяви ОСОБА_1 від 19 серпня 2019 року про ознайомлення із заявою ОСОБА_2 щодо встановлення часу для спілкування з дитиною, встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує проти відвідувань дитини, але тільки у присутності третьої особи і на території проживання дитини.

З висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2019 року №106-10430 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 встановлено, що за результатами роботи психолога у малолітньої ОСОБА_3 визначений надійний тип прив`язаності до матері та близького оточення (бабуся, дідусь). По відношенню до батька дитина відчуває почуття ворожості, образи, злості, емоційне відчуження і як внаслідок - страх близькості. ОСОБА_3 достатньо обережно та вибірково ставиться до людей (висновок від 27 вересня 2019 року №196).

У висновку від 27 серпня 2018 року №171 психологом зазначено, що через нестабільну участь батька у житті дівчинки та його конфлікт з матір`ю, у дитини визначений амбівалентний тип прив`язаності. Однак, за наявності у подальшому взаємостосунків між ними, регулярних зустрічей та підтримання спілкування, спостерігається тенденція до формування надійної прив`язаності. У конфлікті батьків ОСОБА_4 схильна займати та підтримувати позицію мами. Рекомендовано, зокрема: встановити чіткий графік зустрічей дитини з батьком; на перших етапах зустрічі бажано здійснювати на безпечній території у присутності залученого спеціаліста; позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 може чинити травматичний вплив на психічний розвиток дитини. Комісією з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації рекомендовано не залучати дитину до конфліктних взаємовідносин, що існують між батьками, а також усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток дитини. ОСОБА_1 зауважено, що думка дитини зміниться після зміни думки матері. Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що станом на дату складення висновку, відсутні підстави для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року по справі №755/8534/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Рішення суду набрало законної сили.

Так, судом встановлено, що за спільною домовленістю відповідача з позивачем, після розірвання шлюбу, в якості коштів на утримання дитини (аліментів) відповідачем на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» регулярно сплачувалися та сплачуються кошти в розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача. Крім того, восени 2016 року відповідач разом із донькою та позивачем їздили на відпочинок до Італії (м. Сотто-Маріна), що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. 17 березня 2017 року відповідачем у нотаріуса надано позивачу дозвіл на вивезення дитини за межі кордону. Влітку 2017 року відповідач надавав позивачеві гроші на оплату курсів англійської мови для їх доньки (готівкою та перераховував на картку). Крім того, на підготовку до вступу до школи відповідач надавав готівкою кошти позивачу та приходив до приймальної комісії школи. Одночасно позивачем не спростовано твердження відповідача про його неодноразові спроби побачитись та поспілкуватись з їх спільною донькою. Так, відповідач наголошує на тому, що у березні 2017 року коли відповідач приїхав за місцем мешкання позивача привітати доньку зі святом «8 Березня» та привіз подарунок (телескоп та квіти), позивач зазначила, що телескоп дешевий, необхідно було купувати дорожчий і не захотіла його залишати. Після цього на прохання позивача відповідач придбав для доньки кросівки та купив квитки до цирку. Відповідач приїжджав до школи для того, щоб побачити та поспілкуватися з донькою, оскільки позивач не дозволяє їх спільній доньці бачитись з відповідачем та він не може відвідувати її в інших містах. Після отримання 13 липня 2018 року відповідачем позовної заяви та доданих до неї документів йому стало відомо про те, що його донька з 05 січня 2018 року обслуговується в Клініці загальної сімейної медицини. Про те, що позивач поставила на облік у зазначену клініку їх спільну доньку, вона відповідачу не повідомляла. Крім того, відповідач зазначає, що позивач ставить до відома його про те, що їх спільна донька відвідує якісь гуртки чи курси лише у тому випадку коли просить у нього гроші.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року по справі №761/38862/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 145,95 грн.

З рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року по справі №761/38862/19 встановлено, що з метою розвитку окремих здібностей, а саме: з метою вивчення англійської мови, ОСОБА_3 відвідувала курси англійської мови в Приватному позашкільному навчальному закладі «Британська Рада (Україна)» у м. Києві. За навчання ОСОБА_3 у Приватному позашкільному навчальному закладі «Британська Рада (Україна)» у м. Києві з 05 лютого 2018 року по 26 вересня 2019 року позивач загалом сплатила 32 299,00 грн. Також встановлено, що позивач з донькою неодноразово були за кордоном, що підтверджується паспортами громадянина України для виїзду за кордон: 17 травня 2018 року - м. Стамбул, Туреччина, м. Ларнака, Республіка Кіпр, 25 березня 2019 року - м. Відень, Австрія, 26 травня 2019 року м. Берлін, Німеччина, 08 серпня 2019 року - о. Крит. Однак, витрати на подорожі понесені внаслідок самостійного прийняття рішення ОСОБА_1 без погодження з відповідачем ОСОБА_2 (доказів протилежного суду не надано), також не доведено того, що вказані витрати, пов`язані з оздоровленням дитини.

З довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №7 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району міста Києва від 05 жовтня 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно спостерігається вказаною поліклінікою, за адресою: АДРЕСА_4 , перебуває на диспансерному обліку з приводу (діагноз): забій грудного відділу хребта, компресійний перелом тіла. Дитина за станом здоров`я потребує навчання вдома протягом 2021 - 2022 учбового року. Медичний висновок дійсний до 01 січня 2022 року.

ОСОБА_3 , 2010 року народження, обслуговується в клініці загальної практики сімейної медицини «Амбулаторія Св. Анни на Артилерійському» з 05 січня 2018 року. За час обслуговування ОСОБА_4 опікувалися лише мати ОСОБА_1 , з батьком ОСОБА_2 спілкування не було, він жодного разу не був у клініці, що зазначено у довідці від 17 листопада 2023 року.

Також в матеріалах справи наявна довідка від 10 травня 2019 року №57, про те, що ОСОБА_3 , 2010 року народження, навчалася в школі І-ІІІ ступенів №163 імені М. Кирпоноса Шевченківського району міста Києва з 01 вересня 2017 року. За весь час навчання вихованням ОСОБА_4 займається лише мати - ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться навчанням, поведінкою доньки, підтримує тісний зв`язок з класоводом. За весь час навчання дитини у школі з батьком Мілани ОСОБА_2 спілкування не було, вихованням доньки не займався.

Згідно довідки від 16 листопада 2023 року №1266 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 7 класі приватного закладу загальної середньої освіти «Київський ліцей «Демократична школа «Альтерра скул» міста Києва.

У характеристиці від 16 листопада 2023 року №1265, виданої «Приватний заклад загальної середньої освіти «Київський ліцей «Демократична школа «Альтерра скул» зазначено, що ОСОБА_3 навчається у 7 класі, характеризується позитивно. Мати, ОСОБА_1 , бере активну участь у навчанні та вихованні доньки. Протягом навчального семестру постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою доньки, опікується дівчинкою та її вихованням.

ОСОБА_3 , 2010 року народження, вихованка РК ДЮСША «Авангард», займається у відділенні зі стрільби з лука, входить до начальної групи базової підготовки третього року навчання, де проходить підготовку до участі у Всеукраїнських і міських змаганнях та турнірах, виконала ІІ розряд. За період відвідування спортивної школи батька дитини тренер-викладач не бачила. На заняття її приводила мати. Про вказане свідчить довідка від 22 листопада 2023 року №128, видана Республіканським комплексом Дитячо-юнацька спортивна школа «Авангард».

Згідно висновку психолога від 26 грудня 2023 року за результатами проведення консультацій з дитиною, під час спілкування дитина віднесла до кола своєї сім`ї маму, бабусю, померлого дідуся, двох свої дядьків та їхні сім`ї. Дитина без бажання згадувала про батька. Вона пам`ятає як батько часто сварився з мамою. Коли вона пішла до школи, батько кілька разів приходив до неї і їй не хотілося з ним зустрічатися. Дівчинка вже давно не бачила свого батька та не чула його. Мілана схильна до самоаналізу і рефлексії, схильна до оригінальності і самобутності, впевнена у собі, має достатньо високий рівень енергії, яку вміє розподіляти в різні сфери діяльності, неагресивна, позитивна. Важливим є відчуття безпеки, безпечного простору. Виявлено високий рівень самоповаги, ауто симпатії, самовпевненості, само інтересу, само розуміння, незалежність від відносин інших, відсутність самозвинувачення. Мілана чутлива до своїх психологічних кордонів та дуже дбайливо до них ставиться. Дівчина розвинена, самодостатня, усвідомлена, талановита, цілеспрямована. За результатами консультацій виявлено наявність ознак сформованої безпечної прив`язаності дитини до матері, що обумовлена турботливим ставленням матері до неї, з урахуванням її найкращих інтересів, та порушеною прив`язаністю дитини до батька, що обумовлена відсутністю досвіду прояву турботи з боку батька.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 січня 2024 року № 01-18/26, з 2017 року батько з дитиною не спілкується, не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного життя, матеріально не забезпечує. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , не проживає, за вказаним контактним номером телефону - НОМЕР_3 , не відповідає, тому поспілкуватися з приводу наявності або відсутності підстав щодо позбавлення його батьківських прав виявилось неможливим. ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не вживає відповідних заходів з метою належної участі у житті та вихованні дитини, що слугує доказом, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків та може бути підставою для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Вищевикладені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріально не забезпечує, не дбає про її розвиток, навчання та виховання, не спілкується з дитиною. Враховуючи вищевикладене, служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Також до матеріалів справи долучено інформацію ПрАТ «Київстар» про зафіксовані з`єднання між абонентським номером НОМЕР_4 та абонентським номером НОМЕР_5 у період з 01 січня 2022 року по 21 лютого 2024 року.

Сторони не заперечували належність їм вказаних номерів мобільних телефонів. Інформації про фіксацію з`єднань між номером мобільного телефону ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 не надано. Відомостей про належний неповнолітній ОСОБА_3 номер мобільного телефону не вказано.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд вважав недоведеним позивачкою у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, а також умисного ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Суд врахував відсутність негативної характеристики про особу відповідача ОСОБА_2 , зокрема те, що фактів про вчинення ним адміністративних чи кримінальних правопорушень не встановлено, так само як і фактів жорстокого поводження з донькою, відомостей про конфлікти чи його негативну поведінку не надано. Суд також не встановив умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, відтак вважав відсутніми підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені частиною другою статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Надані стороною позивача до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо доньки. Суд прийняв висловлене відповідачем в суді бажання бачитися, спілкуватися з донькою, брати участь у їх вихованні, підтвердження його наміру у подальшому виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/ він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).

Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша та четверта статті 169 СК України).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частини друга та третя статті 171 СК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року в справі «Ілля Ляпін проти росії», заява №70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У цій категорії справ суд на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові від 23 жовтня 2024 року у справі №361/2014/22 Верховний Суд виснував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Проте, вирішуючи спір у цій справі місцевий суд не врахував, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав удруге.

Верховний Суд у постанові 23 листопада 2022 року в справі №149/2510/21 зауважив, що в такому разі позивач має надати докази на підтвердження того, що після ухвалення рішення про відмову в позбавленні батьківських прав (яке ґрунтувалося на висновку про те, що позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на відповідача) відповідач не змінив ставлення до виховання дитини, батьківські обов`язки й надалі не виконує. Водночас відповідач має надати докази на підтвердження зміни його ставлення до виконання батьківських обов`язків, існування об`єктивних перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Отже, суд першої інстанцій не надав оцінки факту повторного звернення до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, хоча саме встановлення обставин щодо зміни ставлення відповідача до виконання ним батьківських обов`язків є основним питанням, що підлягало з`ясуванню під час розгляду цієї справи.

Зокрема, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року у справі №755/8534/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Попереджено ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та настання можливих наслідків у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

При цьому, під час розгляду справи суд встановив, що відповідач любить свою доньку, бажає спілкуватися з нею та дбати про неї. Врахувавши психофізіологічний рівень розвитку дитини (9 років на час ухвалення рішення), її психоемоційний стан, висловлене бажання батька приймати активну участь у житті дитини, спілкуватися з нею, при цьому враховуючи, що психоемоційний стан дитини може бути наслідком саме конфліктності інтересів матері та батька, суд не вважав, що подальше спілкування відповідача з донькою може призвести до виникнення порушення інтересів дитини. В той же час, суд вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача та акцентував увагу останнього на необхідності побудови взаємовідносин між ним та дитиною на засадах психологічного комфорту малолітньої ОСОБА_4 з метою побудови взаємовідносин на основі довіри, любові та розуміння. В той же час, суд вважав за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, можливість у майбутньому бути позбавленим батьківських прав, поклавши на Органи опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Листом від 24 квітня 2024 року за вих. №106/68-1220 Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року повідомила, що за ініціативою служби контроль за виконанням батьком своїх батьківських обов`язків не здійснювався, ОСОБА_2 до служби щодо чинення перешкод у спілкуванні або сприянні налагодження стосунків з донькою з 2020 року не звертався.

За повідомленням самого відповідача, він доньку востаннє бачив у 2017 році. Вказав, що не хоче навантажувати дитину зустрічами. До служби у справах дітей щодо налагодження спілкування з донькою він звертався під час розгляду попередньої справи, однак після того як процедура медіації результату не дала з цим питанням більше не звертався.

Дійсно, відповідач в ході судового розгляду цієї справи висловлював бажання бачитися, спілкуватися з донькою, брати участь у їх вихованні, зокрема, подавав зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Проте зазначені дії та звернення відбулися вже після відкриття провадження в справі, що переглядається, тому не можуть беззаперечно підтверджувати наявність у відповідача інтересу до доньки у період з 07 лютого 2020 року по 03 січня 2024 року (подання повторного позову), а отже розцінюються апеляційним судом критично.

Жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання ОСОБА_2 брати участь у вихованні та розвитку дитини в період з моменту ухвалення судового рішення від 07 лютого 2020 року про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав до повторного звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом 03 січня 2024 року відповідач не надав.

На думку колегії суддів, вчинення відповідачем певних дій після ініціювання повторного позову про позбавлення батьківських прав не доводить виконання відповідачем попереднього рішення суду від 07 лютого 2020 року щодо зміни своєї поведінки по відношенню до дитини, прагнення здійснювати належне піклування про неї та брати участь у її житті.

Лише той факт, що ОСОБА_2 не визнає позов та висловив усне бажання брати участь у вихованні дитини (аналогічна поведінка у відповідача була під час розгляду першої справи) не свідчить про наявний інтерес до доньки та реальну зміну поведінки (після 07 лютого 2020 року), оскільки позов про позбавлення батьківських прав пред`явлено вже вдруге, а відповідач не надав доказів, які б свідчили про дійсну зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків та виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року у справі №755/8534/18 в частині зміни ставлення до виховання ОСОБА_4 .

У постановах від 05 лютого 2025 року в справі №211/5219/21, від 27 січня 2021 року в справі №398/4299/17 Верховним Судом зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

У постанові від 15 травня 2019 року в справі №661/2532/17 Верховний Суд також зазначив, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

Також колегія суддів звертає увагу на висновок Служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 січня 2024 року № 01-18/26, як такого що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Зокрема, у висновку зазначено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , не проживає, за вказаним контактним номером телефону - НОМЕР_3 , не відповідає, тому поспілкуватися з приводу наявності або відсутності підстав щодо позбавлення його батьківських прав виявилось неможливим.

Наведене додатково підтверджує фактичну байдужість відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків.

Аналіз наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин свідчить, що саме лише заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.

При цьому, колегія суддів бере до уваги та виходить з того, що за обставин цієї справи, після ухвалення судового рішення 07 лютого 2020 року про відмову у позбавленні батьківських прав у справі №755/8534/18, спілкування ОСОБА_2 з донькою не відновилося, доказів наявності інтересу та активних (будь-яких) дій відповідача по налагодженню стосунків з неповнолітньою ОСОБА_4 надано не було.

Крім того, апеляційний суд враховує висловлену неповнолітньою ОСОБА_4 під час її опитування судом першої інстанції у судовому засіданні 05 лютого 2025 року (14 років на час опитування) особисту думку, про те, що вона не заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки точно не пам`ятає коли востаннє його бачила, тато з нею не спілкується, не телефонує, вона розуміє суть спору, який розглядається і підтримує думку мами з цього питання.

Також, апеляційний суд бере до уваги особисті пояснення відповідача у судовому засіданні, який не заперечував, що йому було відомо про його зобов`язання від 07 лютого 2020 року змінити своє ставлення до виховання дитини, однак жодних реальних дій щодо цього він не вчиняв (щоб не завдавати доньці психологічних травм чекає поки їй виповниться 18 років), до школи жодного разу не приходив, за місцем проживання дитину не навідував, до органу опіки з приводу встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною (або до суду) не звертався і вважає встановлені обставини достатньою підставою для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у цій справі.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянтки судовий збір за подання позовної заяви 1 211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн, а всього 3 028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Лазарєвою Ольгою Володимирівною - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн, а всього 3 028 (три тисячі двадцять вісім гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03 липня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова