КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Бориспільської окружної прокуратури на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року, постановлену за наслідками розгляду заяви Бориспільської окружної прокуратури про забезпечення позову

у справі за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про витребування земельної ділянки,-

установив:

У квітні 2025 року Бориспільська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви зазначила, що ним пред`явлений позов про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Бориспільської РДА земельної ділянки площею 0,2000 га з кадастровим номером :01: 011:0195.

Відповідач може відчужити вказаний об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб.

Ця обставина унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову.

Просила суд, вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0195, площею 0,2000 га, яка розташована на території Бориспільського району Київської області та належить відповідачу ОСОБА_1 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року у задоволенні зазначеної вище заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що в Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження №45662933 від 07 грудня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року (справа №757/62014/21-к) був накладений арешт на спірну земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886 001:01:011:0195.

Суд також дійшов висновку, що у такому разі відсутній ризик невиконання можливого рішення суду про задоволення позову та утруднення ефективного відновлення порушеного права позивача.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Бориспільська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначає, що незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали полягає у неправильному встановленню та дослідженню судом першої інстанції обставин та доказів, які мають значення для справи.

Вказує, що гіпотетична можливість скасування арешту спірної земельної ділянки за наявності одночасного цивільного спору щодо неї може слугувати лише додатковим доводом для її відчуження відповідачем, що відповідно підтверджує необхідність забезпечення позову у даній справі.

Зауважує, що чинним процесуальним законодавством не встановлено будь-яких обмежень, щодо можливості накладення обтяжень на одну земельну ділянку в рамках різних проваджень, юрисдикцій, тощо.

Наголошує, що земельна ділянка площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886 001:01:011:0195 неодноразово відчужувалась, а тому подальші дії, щодо відчуження та/або поділу вказаної спірної земельної ділянки можуть ускладнити або унеможливити її подальше повернення у власність держави.

Просила суд, скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що заява про застосування заходів забезпечення позову не містить конкретних доводів необхідності накладення арешту на спірну земельну ділянку та не обґрунтована жодним доказом.

Бориспільською окружною прокуратурою не враховано, що на спірну земельну ділянку вже зареєстровано обтяження у формі арешту, що унеможливлює відчуження або інше розпорядження майном.

Крім того, Бориспільською окружною прокуратурою застосовано нерелевантне посилання на законодавство та вибірково витлумачуються правові висновки, щодо застосування норм права в подібних правовідносинах у відповідних постановах Верховного Суду.

Таким чином, апеляційна скарга зводиться лише до незгоди Бориспільської окружної прокуратури з ухваленим судовим рішенням.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що в грудні 2024 року в.о. керівника Бориспільської окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Бориспільської РДА, пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов: просить суд, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Бориспільської РДА земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :01:011:0195.

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №420402763 від 31 березня 2025 року вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :01:011:0195 зареєстровано за ОСОБА_1 , а не іншою особою, яка не бере участь у розгляді цивільної справи.

Разом з тим, в Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження №45662933 від 07 грудня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року (справа №757/62014/21-к) був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886 001:01:011:0195.

Суд першої інстанції, вирішуючи подану заяву про забезпечення позову та відмовляючи у її задоволенні, мотивував своє судове рішення тим, що ОСОБА_1 позбавлений можливості відчужити спірну земельну ділянку у власність інших осіб, оскільки на спірну земельну ділянку вже накладено арешт, і це свідчать про відсутність ризику невиконання можливого рішення суду про задоволення позову або утруднення захисту прав позивача, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для додаткового накладення арешту на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :01:011:0195 відсутні.

Апеляційний суд не може погодитись із вказаними висновками суде першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В ч. 1 ст.150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема шляхом накладення арешту на майно та заборонити особі вчиняти будь-які дії.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів, щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпеченняпозову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Законодавцем визначено, що однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Установлено, що предметом спору у даній справі є земельна ділянка, площею 0,2000 га з кадастровим номером :01:011:0195, що знаходиться АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Бориспільська окружна прокуратура посилалася на наступні обставини.

Рішенням Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області №435/2-26-VII від 26 вересня 2018 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0262 площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності Процівської сільської ради.

В подальшому, ОСОБА_2 подано заяву від 10 квітня 2019 року №299 про поділ вказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки.

Після поділу утворилися земельні ділянки площею по 0,1 га з кадастровими номерами :01:011:0163 та :04:003:0194.

Надалі, 04 жовтня 2019 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельної ділянки №1232 на користь ОСОБА_3 відчужено земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:011:0163. Також, 07 жовтня 2019 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельної ділянки №1241 відчужено на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1 з кадастровим номером :04:003:0194.

В свою чергу, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15 серпня 2020 року №705 продано земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0163 на користь ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 15 серпня 2020 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 відчужено земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0194 також на користь ОСОБА_1 .

В подальшому, ОСОБА_1 15 серпня 2020 року подано заяву №708 про об`єднання вищевказаних земельних ділянок, в результаті чого за ним 25 серпня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на новостворену земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :01:011:0195.

На даний час, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,2 га з кадастровим номером :01:011:0195 перебуває в приватній власності ОСОБА_1 .

Сукупний аналіз наведених фактичних обставин вказує на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:011:0195 , яка є предметом спору, була відчужена три рази протягом майже двох років (з жовтня 2019 року по серпень 2020 року).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Бориспільська окружна прокуратура посилалася на необхідність забезпечити можливість реального виконання рішення у справі та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову, оскільки державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем, у разі відсутності забезпечення позову, дає останньому, як єдиному власнику, реальне право вільно розпоряджатися такою земельною ділянкою, в тому числі відчужувати на користь третіх осіб.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що у разі відчуження відповідачем під час розгляду даної справи спірної земельної ділянки, для належного захисту та поновлення порушених прав, позивач буде змушений вживати додаткових заходів, як то збільшення позовних вимог або зміна предмета спору, що до того ж обмежується процесуальними строками, заміна неналежного відповідача, тощо.

При цьому, відсутність на даний час будь-яких дій відповідача, які могли б підтвердити наміри вчинення дій, щодо відчуження, поділу чи об`єднання (поділ) земельної ділянки, не спростовують наявності у відповідача, як одноособового власника спірної земельної ділянки можливості вільно розпоряджатися нею, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими припущення прокурора про високу ймовірність відчуження, реєстрації, поділу, об`єднання, зміни конфігурації відповідачем спірної земельної ділянки, що в свою чергу може призвести до утруднення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав/інтересів позивача, у разі задоволення позову.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та як наслідок дійшов помилково висновку про відмову в забезпеченні позову з тих підстав, що спірна земельна ділянка перебуває в арешті і це свідчить про заборону її відчуження відповідачем, в тому числі неможливість відчуження земельної ділянки на користь третіх осіб.

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що діюче цивільне процесуальне законодавство не містить заборони накладення арешту в якості забезпечення позову на нерухоме майно, щодо якого встановлено заборону відчуження за інших обставин.

Також судом першої інстанції не враховано, що перебування спірної земельної ділянки в арешті навпаки підтверджує обставини того, що земельна ділянка може вибути із власності відповідача, що відповідно призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про витребування земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому ускладнить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів, щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22).

З наведеного слідує, що є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що за наявності перебування земельної ділянки в арешті відсутній ризик невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Так, спірна земельна ділянка залишаться у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися майном обмежується на певний час, а відтак має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.

З огляду на викладене, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати позивач заявленим позовним вимогам, оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, а також ефективність способу захисту, про який просить позивач, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення даного позову.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви Бориспільської окружної прокуратури про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0195 площею 0,2 га, що знаходиться в Бориспільському районі, Київської області.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Бориспільської окружної прокуратуризадовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0195 площею 0,2 га, яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба