Справа № 643/533/25
Провадження № 2/643/1924/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025

Салтівський районний суд м. Харкова у складі

головуючого - судді Олійника О.О.,

за участі секретаря судового засідання - Новакової Т.С.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Мудраченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на його користь майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля у сумі 23,055,42 гривень та 1500,00 гривень витрат, пов`язаних із евакуацію транспортного засобу до стоянки, а всього 24,555,42 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля у сумі 54,097,53 гривень, а також 5300,00 гривень вартість сплаченої експертизи, а всього 59.097,53 гривень; судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

В обґрунтування позову зазначає наступне.

08 лютого 2024 року о 08:00 в районі будинку №3 по вул. Родниковій в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та припаркованого транспортного засобу «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого належний ОСОБА_1 автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 03.05.2024 року по справі №643/1449/24 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_2 , 08 лютого 2024 року о 08:00 по вул. Родниковій, 3 в м. Харкові, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив п.13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

За Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.12.2023 року №АТ-5139701 цивільно правова відповідальність водія «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта».

ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» подано повідомлення про дорожньо -транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. Листом № 09-02-22/1562 від 29.02.2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо сплати на його користь страхового відшкодування в розмірі 20.215,79 гривень згідно страхового акту №24-20-2201/1, яке розраховане страховою компанією за наслідками розгляду справи №24-20-2201.

Заяви ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» від 18.03.2024 року та 07.05.2024 року про надання калькуляції страхового відшкодування, були проігноровані.

ОСОБА_1 категорично не визнає здійснений страховиком розрахунок, вважає розмір страхового відшкодування значно заниженим, а тому скористався своїм законним правом та звернувся до судового експерта Ковтун М.Є., в результаті чого останнім було складено висновок експерта №00524 від 23 грудня 2024 року, згідно якого: вартість відновлювального ремонту автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого у наслідок ДТП, що відбулася 08.02.2024, складає 97.367,95 гривень, а розмір матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП, що відбулася 08.02.2024, власнику автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 43.270,42 гривень. У зв`язку з частковою сплатою страхового відшкодування, ОСОБА_1 13.01.2025 року подано вимогу до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо доплати страхового відшкодування.

Таким чином, оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» вже частково сплатило ОСОБА_1 кошти у розмірі 20.215,79 гривень; вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 43.270,42 гривень, то з ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 23.055,42 гривень недоплаченого страхового відшкодування та 1.500,00 гривень витрат, пов`язаних із евакуацію транспортного засобу до стоянки, а всього 24.555,42 гривень.

17.02.2025 позивач подав уточнений позов, у зв`язку з частковою сплатою відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» страхового відшкодування, просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля: 11.180,33 гривень недоплаченого страхового відшкодування та 1.500,00 гривень витрат, пов`язаних із евакуацію транспортного засобу до стоянки, а всього 13.680,33 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 33 копійки.

Крім того, відповідно до висновку експерта №00524 від 23 грудня 2024 року за результатами транспортної товарознавчої експертизи, проведеного судовим експертом Ковтун М.Є. за заявою ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулася 08.02.2024, складає 97.367,95 гривень та саме ця сума необхідна для проведення відновлювального ремонту автомобіля після ДТП та поновлення порушеного права ОСОБА_1 . Таким чином, вважаємо за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки понесені в результаті ДТП, що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, з урахуванням наступного: 97.367,95 гривень (вартість відновлювального ремонту) - 43.270,42 гривень (страхове відшкодування) = 54.097,53 гривень. Також ОСОБА_1 були здійснені витрати в розмірі 5.300,00 гривень за проведення експертизи. Оскільки ці витрати були необхідні задля відновлення свого порушеного права та здійснені саме через вину відповідача ОСОБА_2 , вважаємо за необхідне відшкодувати їх за його рахунок.

В подальшому уточнив позов та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля: 54.097,53 гривень різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням та 5.300,00 гривень вартість сплаченої експертизи, а всього 59.097,53 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 53 копійки.

Не погоджуючись з позовом, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову щодо відповідача ОСОБА_3 з наступних причин.

За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.12.2023 № АТ-5139701 цивільно правова відповідальність Відповідача застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.

Після ДТП ОСОБА_1 звернувся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ПАТ «НАСК «Оранта» та заявою про виплату страхового відшкодування.

Обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Так, в результаті ДТП, яка трапилася 08.02.2024, у ПАТ «НАСК «Оранта» виник обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду у межах страхової суми у розмірі 160 000,00 грн.

Таким чином, так як цивільно-правова відповідальність Відповідача ОСОБА_2 , була застрахована на час вчинення ДТП, відшкодування заподіяної забезпеченим транспортним засобом шкоди майну третьої особи (потерпілому) повинен здійснювати страховик в розмірі ліміта відповідальності страховика, а не винуватець ДТП. А відповідальність власника транспортного засобу або винуватця ДТП настає лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, у разі якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, розмір завданої шкоди позивачу не перевищує ліміт відповідальності страховика, встановленого законом, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з Відповідача не можуть бути задоволенні, оскільки відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

У даній справі сума завданих збитків не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії. Отже, ОСОБА_2 взагалі є неналежним Відповідачем у цій справі і до нього не може бути заявлено вимог, адже саме ПАТ «НАСК «Оранта» відповідає за завдану Позивачу шкоду у межах суми страхового відшкодування. Таким чином, оскільки третьою особою сплачено на користь Позивача 20 215,79 грн, у разі незгоди з зазначеною сумою, Позивачу слід звертатись саме до страховика Відповідача, з метою стягнення повної вартості відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, в межах ліміту відповідальності.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог на цих підставах.

Крім того просив суд стягнути на користь відповідача понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн, які складаються з ознайомлення з матеріалами справи, що стосується розміру шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та обставин скоєння ДТП; надання консультацій та роз`яснень за наслідком ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом, в частині розміру шкоди та підстави стягнення шкоди; складання процесуальних документів в суді першої інстанції (складання відзиву, заперечень тощо); участь у судових засіданнях та юридичний супровід справи під час її розгляду в суді першої інстанції;- вчинення інших юридичних дій, пов`язаних з представництвом інтересів клієнта.

Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» до суду не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання, відзиву на позов не подав.

У судовому засіданні позивач та представник відповідача надали свої пояснення аналогічні змісту їхнім позову та відзиву на позов.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08 лютого 2024 року о 08:00 в районі будинку №3 по вул. Родниковій в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та припаркованого транспортного засобу «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого належний ОСОБА_1 автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 03.05.2024 року по справі №643/1449/24 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_2 , 08 лютого 2024 року о 08:00 по вул. Родниковій, 3 в м. Харкові, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив п.13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.12.2023 року №АТ-5139701 цивільно правова відповідальність водія «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», з згідно з яким ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн. (п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» подано повідомлення про дорожньо -транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування.

Листом № 09-02-22/1562 від 29.02.2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо сплати на його користь страхового відшкодування в розмірі 20.215,79 гривень згідно страхового акту №24-20-2201/1, яке розраховане страховою компанією за наслідками розгляду справи №24-20-2201.Крім того ПАТ «НАСК «Оранта» додатково сплатила в якості страхового відшкодування ще 11.875,09 грн.

З таким розміром страхового відшкодування позивач не погоджується та обґрунтовуючи свою вимогу про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» недоплаченого його розміру посилається на висновок експерта №00524 від 23 грудня 2024 року за результатами транспортної товарознавчої експертизи, проведеного судовим експертом Ковтун М.Є. за заявою ОСОБА_1 , вартість матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП, що відбулася 08.02.2024, власнику автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 43.270,42 гривень.

Отже, вважає, що відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» недоплатила йому різницю між розміром матеріальних збитків та виплаченою сумою страхового відшкодування, а тому просить суд стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 11.180,33 гривень недоплаченого страхового відшкодування та 1.500,00 гривень витрат, пов`язаних із евакуацію транспортного засобу до стоянки, а всього 13.680,33 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 33 копійки.

Оцінюючи наданий позивачем висновок про оцінку вартості пошкоджень транспортного засобу на підтвердження розміру матеріального збитку, суд зазначає про його повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність фактичним даним по даній справі, узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком, а також обґрунтованість висновку та його узгодженість з матеріалами справи.

Відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на спростування вказаних обставин, належних та допустимих доказів не надано.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП в розмірі 43.270,42 гривень.

Отже, вважає, що відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» недоплатила йому різницю між розміром матеріальних збитків та виплаченою сумою страхового відшкодування, а тому суд вирішив стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача 11.180,33 гривень недоплаченого страхового відшкодування та 1.500,00 гривень витрат, пов`язаних із евакуацію транспортного засобу до стоянки, а всього 13.680,33 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 33 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладений у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Щодо позовних вимог заявлених до відповідача ОСОБА_2 , то суд звертає увагу на таке.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля: 54.097,53 гривень різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням та 5.300,00 гривень вартість сплаченої експертизи, а всього 59.097,53 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 53 копійки.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 р. в справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. в справі № 147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 р. в справі № 147/66/17).

Оскільки судом встановлено, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким була застрахована у ПАТ "НАСК Оранта" цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду майну становить 160000,00 грн., при цьому зазначений позивачем розмір завданої йому шкоди у вигляді фактичної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті ДТП, що відбулася 08.02.2024, власнику автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 59.097,53 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 53 копійки, тобто не перевищує ліміт відповідальності, а тому суд вважає, що невідшкодовану позивачу частину цієї шкоди в розмірі 59.097,53 грн. має відшкодувати саме страховик ПАТ "НАСК Оранта".

Враховуючи, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ "НАСК Оранта", при цьому розмір завданої позивачу шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд вважає приходить до висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування заявленої позивачем шкоди, яка не перевищує такий ліміт відповідальності, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у цій частині.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведеного, а також враховуючи те, що вимоги позов задоволено частково, з відповідача ПАТ "НАСК Оранта на користь позивача до стягнення підлягає судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., виходячи із пропорційності задоволених до них позовних вимог.

Що стосується витрат на правову допомогу, то відповідач ОСОБА_2 просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Суд дослідивши заяву відповідача, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини(ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача - адвокатом Мудраченко І.В. надано Договір про надання правової допомоги від 21 січня 2025 року та додаткову угоду №1 до цього договору, якою визначено перелік послуг, які надаються за цим договором, а саме: ознайомлення з матеріалами справи, що стосується розміру шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та обставин скоєння ДТП; надання консультацій та роз`яснень за наслідком ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом, в частині розміру шкоди та підстави стягнення шкоди; складання процесуальних документів в суді першої інстанції (складання відзиву, заперечень тощо); участь у судових засіданнях та юридичний супровід справи під час її розгляду в суді першої інстанції;- вчинення інших юридичних дій, пов`язаних з представництвом інтересів клієнта.

Загальна вартість витрат становить 20 000 грн.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У вказаній постанові також зазначено, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при визначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуг годин помножена на вартість такої ( однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України № 5076-VI як « форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який об`єктивно підтверджується матеріалами справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10-13, 76-89, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 11 180,33 гривень недоплаченого страхового відшкодування та 1 500,00 гривень витрат, пов`язаних із евакуацію транспортного засобу до стоянки, а всього 13.680,33 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 33 копійки.

Стягнути з «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. витрати зі сплати судового збору.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля та вартості сплаченої експертизи - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі - 10 000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - ОСОБА_1 ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 тел. НОМЕР_3 адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ел. пошта тел. 00 адреса 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д

Відповідач: ОСОБА_2 тел. НОМЕР_5 адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6

Суддя Олійник О.О.