г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1798/25
Номер провадження 2/213/1218/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Алексєєва О.В., за участі секретаря судового засідання - Довгої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, та відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Представник позивачки звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Як на підставу позову посилається на те, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , є співвласницею цієї квартири. Крім позивачки співвласниками квартири є її діти, але вони не проживають за цією адресою. Квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку. 21 січня 2025 року позивачка виявила, що належна їй квартира залита водою, стіни, стелі та підлога в кімнаті, спальні, коридорі та на кухні мокрі, пошкоджені шпалери. Власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище квартири позивачки, є відповідачка. 21 січня 2025 року комісією у складі Драчевського І.В., позивачки та відповідачки проведено обстеження квартири з метою виявлення причини і розміру заподіяної позивачці залиттям квартири шкоди. Згідно з актом комісії залиття квартири позивачки сталося внаслідок непридатності частини труби холодної води, яка знаходилася в квартирі АДРЕСА_2 , з вини відповідачки.

Внаслідок залиття квартири позивачці завдано майнової шкоди. Відповідно до висновку судового експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 07-25 від 05 лютого 2025 року сума збитків, які завдані позивачці, становить 70 332,00 грн. Квартира потребує поточного ремонту. Відповідачка заподіяну майнову шкоду відшкодовувати відмовилася. Позивачка подавала відповідачці претензію, але відповіді не отримала. Окрім матеріальної шкоди неправомірними діями відповідачки позивачці завдано і моральну шкоду, оскільки вона зазнала психологічних переживань, порушено нормальний спосіб її життя, оскільки вона була змушена усувати наслідки залиття квартири. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у 30 000,00 гривень.

Просить стягнути з відповідачки на користь позивачки 70 332,00 грн як відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири; моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн; витрати на залучення експерта в сумі 15 000,00 грн; витрати на правничу допомогу в сумі 11 000,00 грн.

Процесуальні дії у справі.

14 квітня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

17 квітня 2025 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача.

25 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

06 травня 2025 року усунуто недоліки.

07 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Відповідач надала заяву про розстрочку виконання рішення у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 є власницею 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом від 21 січня 2025 року про залиття аварією, що трапилось на системі водопостачання, 07 січня 2025 року у квартирі АДРЕСА_3 трапилося залиття на системі холодного водопостачання (аварійно). У квартирі АДРЕСА_4 встановлено залиття стелі, підлог у кімнаті, спальнях, туалеті та коридору. Причиною залиття названо непридатність частини труби, яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_2 . У висновку за результатом огляду рекомендовано виплатити компенсацію за спричинені збитки у квартирі АДРЕСА_4 . З актом ознайомлені власники квартир.

Згідно з висновком судового експерта з питань будівельно технічної експертизи № 07-25 від 05 лютого 2025 року вартість відновлювального ремонту, проведення якого необхідно для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок залиття житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , визначена станом на січень 2025 року, становить 70 332,00 грн.

Зміст спірних правовідносин.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачка довела належними та допустимими доказами факт залиття квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, розмір завданих збитків. Відповідач не спростувала своєї вини у залитті квартири позивача.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Факт залиття квартири, співвласницею якої є позивач, підтверджується актом про залиття від 21 січня 2025 року. Причиною затоплення квартири названо непридатність частини труби холодного водопостачання у квартирі відповідачки.

Наявність внаслідок затоплення квартири збитків та розмір таких збитків підтверджується також висновком судового експерта з питань будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2024 року № 07-25, складеним судовим експертом Бихно М.В. на замовлення ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку висновку експерта, суд виходить із такого.

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Оцінюючи висновок судового експерта № 07-25, судом встановлено, що висновок підготовлено на замовлення позивачки для подання до суду, дослідження проведено атестованим судовим експертом, який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, дослідження містить обґрунтовані відповіді на поставлені питання, поряд із дослідженням письмових матеріалів проведено огляд об`єктів дослідження із зазначенням дати обстеження та отриманих результатів з фотофіксацією.

Таким чином, суд вважає, що позивачка довела факт завдання шкоди, протиправність дій відповідачки, причинний зв`язок між ними, розмір завданої шкоди.

Відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири, не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу наведеного видно, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідачкою не спростовано свою вину у завданні шкоди. Суд також враховує, що у заяві про розстрочення виконання рішення суду вона фактично визнала зазначені позивачкою обставини, не заперечує факт затоплення.

З огляду на викладене завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачкою.

Разом з тим, позивачка є співвласницею квартири, її частка у спільному майні становить 1/3. Тому підлягає стягненню на користь позивачки матеріальна шкода, пропорційна розміру її частки у спільному майні 23 444,00 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов таких висновків.

За своєю суттю зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання з компенсації моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Європейський суд з прав людини зазначає, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди у цій справі, суд враховує, що в результаті протиправних дій відповідачки позивачці завдано моральних та душевних страждань.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, їхню інтенсивність та довготривалість, суттєвість вимушених змін в житті.

З огляду на вимушеність змін звичайного життєвого устрою позивачки, враховуючи, що позивачка є співвласницею пошкодженого майна, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 3 000,00 грн, що є належною компенсацією спричиненої моральної шкоди.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідачки на користь позивачки матеріальної шкоди у розмірі 23 444,00 грн та моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору, підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 255,42 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу та проведення експертизи, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.

Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. При цьому, за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження того, що позивачка скористалася професійною правничою допомогою, надано копію ордеру. Проте доказів витрат на правничу допомогу (понесених або які тільки мають бути сплачені) до позову не додано.

Таким чином, позивачем не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, а тому такі витрати не підлягають стягненню з відповідачки.

Згідно з ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що позивачкою сплачено за проведення експертизи на замовлення 15 000,00 грн, відповідачкою не подано клопотання про зменшення розміру витрат на підготовку експертного висновку на замовлення позивачки. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки пропорційно розміру задоволених вимог витрати на підготовку експертного висновку у розмірі 3 954,00 грн.

Щодо розстрочення виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення зазначається про надання розстрочення виконання рішення.

Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує матеріальний стан фізичної особи.

З огляду на матеріальне становище відповідачки суд вважає за можливе надати розстрочку виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 137,139, 141, 263-265, 274, 274, 352-354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 23 444 (двадцять три тисячі чотириста сорок чотири) грн 00 коп. та на відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 255,42 грн грн та витрати на підготовку експертного висновку у розмірі 3 954,00 грн.

Відстрочити виконання рішення строком на один рік з виплатою 2 203,67 грн щомісячно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Буліч Наталя Володимирівна, адреса: вул. Панаса Мирного, буд.2, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення 04 липня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв