Справа № 274/5521/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Савіцька Анна Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду зі позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, посилаючись на те, що спільна дитина сторін фактично проживає з нею. Відповідач спершу не заперечував, щоб дитина залишалася проживати з матір`ю, але згодом його думка декілька разів змінювалася, внаслідок чого він погрожував тим, що забере дитину, буде чинити перешкоди проти проживання дитини з матір`ю, яка у зв`язку з цим була змушена звертатися до органів поліції. Відтак, сторони не дійшли згоди між собою.

Наразі позивач забезпечує дитину всім необхідним для життя, створила умови для його комфортного проживання, забезпечує його усім необхідним, вирішує питання, пов`язані з влаштуванням дитини в навчальний заклад, здоров`ям дитини, має достатній дохід та можливості забезпечувати дитину усім необхідним, алкогольними напоями не зловживає, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 15.01.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 127).

В судове засідання з`явилися: позивач та його представник, відповідач та представник третьої особи. Позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, вислухавши позиції сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-8), який проживає разом з матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10), яка належить позивачу, відповідно до договору дарування (а.с. 83).

ОСОБА_1 працює в КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради на посаді фізичного терапевта, що підтверджується довідкою №41 від 03.04.2024 року (а.с. 11-12), має достатній рівень заробітку для матеріального забезпечення дитини.

Після того як відповідач почав погрожувати позивачу фізичною розправою, а також тим, що забере дитину, буде чинити перешкоди щодо їх сумісного проживання, ОСОБА_1 була змушена звернутися до оранів поліції (а.с. 86), про що свідчить протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, письмові пояснення позивача (а.с. 14-15, 87), протокол допиту потерпілого (звор. стор. а.с. 89-91). З акту судово-медичного обстеження ОСОБА_1 №1101 від 16.07.2024 року бачається, що у останньої виявлені чисельні тілесні ушкодження і травми, отримані внаслідок домашнього насильства (а.с. 88-89).

Відтак, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

22.07.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 , яку згодом було залишено без розгляду (а.с. 24-32) відповідно до поданої ним заяви (а.с. 135).

26.08.2024 року судом було одержано відзив на зустрічну позовну заяву відповідача, у якому відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вважає зустрічну позовну заяву безпідставною та необгрунтованою і просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 75-76).

Також у матеріалах справи наявний висновок оцінки потреб сім`ї (а.с. 81-82), який підтверджує задовільний стан проживання дитини та її потреб.

У відповідності до рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.06.2025 року №775, затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до якого вказаний орган як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

У відповідності до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що неповнолітній син сторін на даний час проживає в комфортних умовах з матір`ю, в психологічно здоровому кліматі, суд, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити подальше місце проживання сина з матір`ю, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.160, 161 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, ч. 4 ст. 223, 259, 263, 265, гл. 11 розд. 3 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Савіцька Анна Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.07.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік