Провадження №22-ц/812/1164/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 472/1076/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Тустановським А.О., 23 квітня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 23 квітня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово комунальні послуги та з позовом про стягнення боргу за договором оренди житла, які ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року об`єднані в одне провадження.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була виставлена на продаж і в червні 2022 року з`явився потенційний покупець - ОСОБА_2 , який погодився придбати квартиру. Між ними була досягнута усна домовленість про тимчасове проживання відповідача ОСОБА_2 в даній квартирі зі сплатою ним комунальних послуг та плати за найм квартири. Домовленість полягала в тому, що відповідач проживатиме в квартирі 2-3 місяці, доки не збере кошти на покупку даної квартири. Письмовий договір найму між ними не укладався, лише в усній формі зі встановленою орендною платою у розмірі 600 грн на місяць.

16 червня 2022 року ОСОБА_2 заселився в її квартиру, однак орендну плату з 01 вересня 2022 року припинив сплачувати, частково розрахувався за комунальні послуги. Потім відповідач ОСОБА_2 відмовився від покупки квартири, мотивуючи це відсутністю в нього коштів. Крім того, ОСОБА_2 без її відома вселив у квартиру свою дружину ОСОБА_3 .

Згодом склалися такі обставини, що вказана квартира знадобилася для проживання особисто їй та її дочці - ОСОБА_4 .

12 жовтня 2022 року ОСОБА_2 було направлено попередження про припинення усного договору найму житлового приміщення шляхом розірвання за вимогою наймодавця і виселення. Проте добровільно виселятись відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 відмовились.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без надання іншого житлового приміщення. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року судові рішення першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

Враховуючи те, що після 01 вересня 2022 року ОСОБА_2 відмовляється сплачувати кошти за оренду приміщення та житлово - комунальні послуги, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за користування житловим приміщенням у розмірі 15000 гривень, борг за житлово-комунальні послуги, а саме газопостачання у розмірі 13 100 гривень, комісію за грошовий переказ у розмірі 15 грн 20 коп, водопостачання у розмірі 1021 гривня, та за розподіл природного газу у розмірі 2514,63 гривні.

В подальшому, ОСОБА_1 уточнювала позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди житла за період з 01 вересня 2022 року по 31 січня 2025 року у сумі 17400 грн та заборгованість по сплаті комунальних послуг за вказаний період у розмірі 22755 грн 50 коп .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за найм квартири за період з 01 вересня 2022 року по 31 січня 2025 року в сумі 17400 грн та заборгованість по сплаті комунальних послуг у сумі 21744 грн 30 коп, яка складається з : боргу за оплату води 1120 грн, боргу за оплату газопостачання 18179 грн 30 коп та боргу за оплату транспортування газопостачання 2445 грн. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено наявність та розмір заборгованості по сплаті за комунальні послуги. Акти звірки, які вона надала до суду, датовані січнем, лютим, березнем 2025 року, тому не могли бути складені у зазначений в них період, оскільки у той час відповідач ще проживав у вказаній квартирі і лише 08 квітня 2025 року він та його дружина ОСОБА_3 виселились. Дата їх виселення підтверджується постановою головного державного виконавця від 09 квітня 2025 року про закінчення виконавчого провадження. Крім того, зазначав, що позивачем не доведено та судом не було встановлено фактичного строку договору, суму, яка підлягала сплаті за оренду житла та не встановлено фактичної суми боргу за комунальні послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2025 року без змін.

Зазначала, що відповідач безпідставно посилається на недоведеність позовних вимог та неповне дослідження обставин справи та розміру заборгованості ОСОБА_2 по сплаті комунальних послуг та оплати оренди житла. Власних розрахунків чи доказів сплати заборгованості на підтвердження виконання своїх зобов`язань він не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась апеляційною інстанцією без виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 17 січня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 21 та посвідченого приватним нотаріусом Болгарчук О.Ф. та копією витягу № 32378565 від 07 грудня 2011 року про державну реєстрацію права власності на вказну квартиру за позивачем.

Як зазначала ОСОБА_1 в своїй позовній заяві, між нею та ОСОБА_2 в червні 2022 року була досягнута усна домовленість про тимчасове проживання ОСОБА_2 в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою ним комунальних послуг та плати за найм квартири. Домовленість полягала в тому, що відповідач проживатиме в квартирі 2-3 місяці, доки не збере кошти на покупку даної квартири. Письмовий договір найму між ними не укладався, лише в усній формі зі встановленою орендною платою у розмірі 600 грн на місяць.

16 червня 2022 року ОСОБА_2 заселився в її квартиру, однак орендну плату з 01 вересня 2022 року припинив сплачувати, частково розрахувався за комунальні послуги. Потім відповідач ОСОБА_2 відмовився від покупки квартири, мотивуючи це відсутністю в нього коштів. Крім того, ОСОБА_2 без її відома вселив у квартиру свою дружину ОСОБА_3 .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без надання іншого житлового приміщення. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року судові рішення першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження від 09 квітня 2025 року, було встановлено, що згідно акту державного виконавця від 08 квітня 2025 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення виконано, боржники з квартири виселилися, ключі від кварти були передані стягувачу.

За приписами ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній договір найму житла, укладений у письмовій формі, проте існування з цього приводу між ними відповідної усної домовленості учасниками справи не заперечується.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач користувався квартирою АДРЕСА_2 з червня 2022 року по квітень 2025 року, проте докази про сплату ним комунальних послуг в матеріалах справи відсутні.

З довідки, виданої КП «Веселинівський водоканал» за вих № 110 від 17 червня 2024 року, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 (особовий рахунок водопостачання НОМЕР_1 ) заборгованість за водопостачання складає 1021 грн. на показники 00608. Остання оплата за водопостачання була 10 травня 2023 року в сумі 476 грн. на показники 00587 (а.с.13 т.2).

Згідно квитанції № від 15 жовтня 2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 сплачено на рахунок КП «Веселинівський водоканал» 1120 гривень (а.с. 59 т.2).

Відповідно до Акту звірки № 3571979-в від 27 вересня 2024 року взаємних розрахунків за період з 30 травня 2024 року по 27 вересня 2024 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_1 станом на 27 вересня 2024 року заборгованість становить у розмірі 13078 грн 26 коп. (а.с. 22 т.2).

27 вересня 2024 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» 13100 грн. (а.с.12 т.2)

Відповідно до акту звірки № 3703079-в від 14 листопада 2024 року взаємних розрахунків за період з 02 жовтня 2024 року по 14 листопада 2024 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_1 станом на 14 листопада 2024 року існує заборгованість у розмірі 710 грн 30 коп. (а.с. 70 т.2), які ОСОБА_1 сплатила 14 листопада 2024 року (а.с.68, 69 т.2).

З Акту звірки № 3742619-в від 09 січня 2025 року взаємних розрахунків за період з 14 листопада 2024 року по 09 січня 2025 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_1 станом на 09 січня 2025 року встановлена заборгованість у розмірі 2538 грн 24 коп. (а.с. 90 т.2). 09 січня 2025 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» вказану заборгованість (а.с. 89 т.2).

З Акту звірки № 3821779-в від 08 лютого 2025 року взаємних розрахунків за період з 09 січня 2025 року по 08 лютого 2025 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_1 та Акту звіряння розрахунків за природній газ з 01 травня 2022 року по 31 січня 2025 року станом на 08 лютого 2025 року встановлена заборгованість у розмірі 1829 грн 33 коп., яку ОСОБА_1 сплатила 11 березня 2025 року на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна».

З Акту звірки за послуги з розподілу природного газу та фактичного використаних об`ємів за період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року встановлено, що фактичний об`єм розподіленого газу за період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року складає 852,81 м. куб. Станом на 30 квітня 2024 року заборгованість за послугу розподілу складає: 130,37 грн. Нараховано до сплати 819,63 грн. (а.с. 23 т.2).

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № від 18 травня 2024 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподіл» за послугу з розподілу природного газу 400 грн.(а.с.19 т.2).

Згідно квитанції 266714070 від 10 квітня 2024 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Миколаївської філії "Газмережі" за послугу з розподілу природного газу 250 грн (а.с.20 т.2).

Згідно квитанції № від 23 квітня 2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподіл» за послугу з розподілу природного газу 700 грн (а.с.20 т.2).

Згідно квитанції № 43 від 09 липня 2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподіл» за послугу з розподілу природного газу 300 грн (а.с.21 т.2).

Згідно квитанції № від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послугу з розподілу природного газу 300 грн(а.с.59 т.2).

Згідно квитанції № від 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послугу з розподілу природного газу 200 грн (а.с.91 т.2).

Згідно квитанції № від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послугу з розподілу природного газу 200 грн.(а.с.91 т.2).

Отже, станом на січень 2025 року позивачкою сплачено 21744 грн 30 коп, витрат за комунальні послуги які складаються з: 1120 грн. оплати боргу за воду, 18179 грн 30 коп оплати боргу за газопостачання, та 2445 грн оплати боргу за транспортування газопостачання .

Зазначена заборгованість з оплати за комунальні послуги утворилась за період проживання в квартирі відповідача.

Як зазначено ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Проте зазначених зобов`язань відповідач не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 21744 грн. 30 коп., яку позивачка змушена була погасити , про що свідчать вище перелічені докази.

Документів, які б свідчили про те, що житлово-комунальні послуги за вказаний період відповідачу не надавались, або надавались неналежним чином матеріали справи не містять.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 21744 грн 30 коп заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка складається з: боргу за оплату води 1120 грн, боргу за оплату газопостачання 18179 грн 30 коп та боргу за оплату транспортування газопостачання 2445 грн.

Доводи апелянта про те, що позивачем не доведено наявність та розмір заборгованості по сплаті за комунальні послуги, а акти звірки, які вона надала до суду, датовані січнем, лютим, березнем 2025 року, тому не могли бути складені у зазначений в них період, оскільки відповідач проживав в квартирі до квітня 2025 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки акти звірки складалися відповідно до наданих показників про спожиті послуги, а присутність чи відсутність відповідача в квартирі не могла вплинути на правильність їх складання.

Доказів які б спростовували зазначені показники та розрахунок відповідачем не надано.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, то колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

З огляду на викладене, розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла, укладеному відповідно у письмовій формі.

Проте, договір найму житла у письмовій формі між сторонами не укладався, а тому зазначене позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір орендної плати, погоджений сторонами при вселенні відповідача в квартиру позивачки.

Відповідач у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі заперечував погодження розміру орендної плати в сумі 600 грн. на місяць.

Наслідком недотримання письмової форми договору найму, тим більше його істотних умов, як то розмір орендної плати, є неможливість доведення факту укладання договору в суді за допомогою свідків.

За таких обставин, враховуючи заперечення відповідача щодо встановлення орендної плати за найм квартири, колегія суддів вважає, що позовній вимоги позивачки частині стягнення заборгованості по орендній платі не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по орендні платі, то ріщення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення суду в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 39144 грн. 30 коп. до 21744 грн. 30 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, перерозподілу підлягають судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1180 грн. 70 коп до 655 грн. 86 коп ( 55% від задоволенних позовних вимог).

Крім того, розподілу підлягають судові витрати, сплачені відповідачем за подачу апеляційної скарги. Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволені частково ( 45%) , то стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають 826 грн.64 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за період з 1 вересня 2022 року по 31 січня 2025 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині визначення загального розміру заборгованності, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 39144 грн 30 коп. до 21744 грн 30 коп.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1180 грн 70 коп. до 655 грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 826 грн. 64 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення з підстав, передбаченних ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.