Справа № 468/515/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.07.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Кочубей О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу № 468/515/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.03.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики №2248276 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №2248276 від 27.03.2024 року в сумі 22 575 грн., з яких: 7000 грн. сума основного боргу; 1575 грн. проценти; 14 000 грн - пеня.

23.03.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики №79272436 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №79272436 від 23.03.2024 року в сумі 10 196,91 грн., з яких: 4854,53 грн. сума основного боргу; 900 грн. проценти; 4442,38 грн проценти за понадстрокове користування позикою.

18.04.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №23232-04/2024 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти. 29.07.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №23232-04/2024 від 18.04.2024 року в сумі 14 000 грн., з яких: 4000 грн. сума основного боргу; 10 000 грн. проценти.

14.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №134201 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти. 12.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №134201 від 14.03.2024 року в сумі 13 185,45 грн., з яких: 9798,38 грн. сума основного боргу; 2986,07 грн. проценти, 401 грн комісія.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаними договорами в загальній сумі 59 957,36 грн.

В тексті позову позивач заявив про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника позивача.

Позов надійшов до суду 19.03.2025 року (зданий до відділення зв`язку 11.03.2025 року).

Ухвалою від 04.04.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору позики №2248276 від 27.03.2024 року з додатком №1; копію договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року з додатками; витяг з реєстру боржників від 19.08.2024 року; розрахунок заборгованості; копію договору позики №79272436 від 23.03.2024 року з додатком №1; копію додаткової угоди від 25.09.2024 року до договору факторингу від 14.06.2021 року; витяг з реєстру боржників від 25.09.2024 року; розрахунок заборгованості; копію договору про надання фінансового кредиту №23232-04/2024 від 18.04.2024 року з додатком №1; копію паспорта споживчого кредиту; копію договору факторингу №29072024 від 29.07.2024 року з додатком; витяг з реєстру боржників від 29.07.2024 року; розрахунок заборгованості; копію договору про споживчий кредит №134201 від 14.03.2024 року з додатком; копію паспорта споживчого кредиту; копію договору факторингу №12092024 від 12.09.2024 року з додатком; витяг з реєстру боржників від 12.09.2024 року; розрахунок заборгованості), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №134201 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в загальній сумі 13 334 грн, з яких: 4775,75 грн на погашення заборгованості за іншим кредитним договором, 5224,75 грн на картковий рахунок позичальника, 3333,50 грн на погашення комісії за надання кредиту. За користування кредитними коштами передбачалось нарахування процентів в розмірі 300% річних. П. 2.4 кредитного договору передбачав нарахування комісії за управління та обслуговування кредиту: за зниженим тарифом 1 грн, за стандартним тарифом 100 грн. Строк кредитування складав 84 дні до 06.06.2024 року. Загальна вартість кредиту становила 22 544,84 грн. 12.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №134201 від 14.03.2024 року в сумі 13 185,45 грн., з яких: 9798,38 грн. сума основного боргу; 2986,07 грн. проценти, 401 грн комісія.

23.03.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики №79272436 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 9000 грн, строком на 10 днів до 01.04.2024 року та умовою сплати процентів в розмірі 2,5% в день. За користування кредитними коштами в межах строку кредитування передбачалось нарахування процентів в загальному розмірі 900 грн. Загальна вартість кредиту становила 9900 грн. П. 18 договору передбачав можливість нарахування процентів у визначеному договором розмірі за понадстрокове користування позикою. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №79272436 від 23.03.2024 року в сумі 10 196,91 грн., з яких: 4854,53 грн. сума основного боргу; 900 грн. проценти; 4442,38 грн проценти за понадстрокове користування позикою.

27.03.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики №2248276 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн, строком на 30 днів до 26.04.2024 року та умовою сплати процентів в розмірі 2,5% в день. За користування кредитними коштами в межах строку кредитування передбачалось нарахування процентів в загальному розмірі 1575 грн. Загальна вартість кредиту становила 8575 грн. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №2248276 від 27.03.2024 року в сумі 22 575 грн., з яких: 7000 грн. сума основного боргу; 1575 грн. проценти; 14 000 грн - пеня.

18.04.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №23232-04/2024 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 4000 грн, строком на 100 днів до 26.07.2024 року та умовою сплати процентів в розмірі 2,5% в день. За користування кредитними коштами в межах строку кредитування передбачалось нарахування процентів в загальному розмірі 10 000 грн. Загальна вартість кредиту становила 14 000 грн. 29.07.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №23232-04/2024 від 18.04.2024 року в сумі 14 000 грн., з яких: 4000 грн. сума основного боргу; 10 000 грн. проценти.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Що стосується вимог позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №23232-04/2024 від 18.04.2024 року в сумі 14 000 грн., з яких: 4000 грн. сума основного боргу; 10 000 грн. проценти, то вся вказана заборгованість нарахована відповідно до умов договору в межах строку кредитування, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся заборгованість за вказаним договором.

Крім того, позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №79272436 від 23.03.2024 року становить 10 196,91 грн., з яких: 4854,53 грн. сума основного боргу; 900 грн. проценти; 4442,38 грн проценти за понадстрокове користування позикою.

На підтвердження вказаної вище заборгованості позивач надав витяг з реєстру боржників, як додаток до відповідного договору факторингу та розрахунок.

Проте вказані витяг та розрахунок власне арифметичних розрахунків заборгованості окремо за тілом кредиту та, в першу чергу, окремо за процентами не містять, а містять лише кінцеві суми тіла кредиту та процентів, тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими розрахунками сум, які підлягають до стягнення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора.

За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по вказаному вище договору в сумі 4854,53 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

При цьому, як вказано вище, відповідно до договору №79272436 від 23.03.2024 року та графіку платежів проценти за 10 днів строку кредитування становили 900 грн.

П. 18 договору передбачав можливість нарахування процентів у визначеному договором розмірі за понадстрокове користування позикою.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Комплекс вказаного дає підстави для висновку, що сторони в договорі визначили інший розмір процентів, за користування кредитом поза строком кредитування, аніж три проценти річних, які визначені законом, отже такі проценти визначені сторонами, як передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність.

Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З цього слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми або іншого визначеного договором розміру процентів.

При цьому, як вказано вище, за договором №79272436 від 23.03.2024 року строк кредитування був визначений на 10 днів до 01.04.2024 року і за вказаний період передбачалось нарахування процентів в загальній сумі 900 грн, які і підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується вимоги позивача про стягнення 4442,38 грн процентів за понадстрокове користування позикою, які були нараховані відповідно до п. 18 договору як передбачені ст. 625 ЦК України проценти, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки кредитний договір в даній справі був укладений 23.03.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то всі нараховані за таким договором передбачені ст. 625 ЦК України нарахування не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже за кредитним договором №79272436 від 23.03.2024 року з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 5754,53 грн., з яких: 4854,53 грн. сума основного боргу; 900 грн. проценти.

Крім того, позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №2248276 від 27.03.2024 року становить 22 575 грн., з яких: 7000 грн. сума основного боргу; 1575 грн. проценти; 14 000 грн - пеня.

На підтвердження вказаної вище заборгованості позивач надав витяг з реєстру боржників, як додаток до відповідного договору факторингу та розрахунок.

Проте вказані витяг та розрахунок власне арифметичних розрахунків заборгованості не містять, а містять лише кінцеві суми, тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими розрахунками сум, які підлягають до стягнення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора.

За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по вказаному вище договору в сумі 7000 грн.

Також проценти в сумі 1575 грн нараховані позивачем відповідно до умов кредитного договору та у визначені ним строки, тому також підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків.

По-перше, підписані сторонами договір не містив положення про розмір та порядок нарахування відповідної пені.

По-друге, як вказано вище, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки кредитний договір в даній справі був укладений 27.03.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована за таким договором пеня не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже за кредитним договором №2248276 від 27.03.2024 року підлягає стягненню заборгованість відповідача в сумі 8575 грн., з яких: 7000 грн. сума основного боргу; 1575 грн. проценти.

Крім того, позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №134201 від 14.03.2024 року в сумі 13 185,45 грн., з яких: 9798,38 грн. сума основного боргу; 2986,07 грн. проценти, 401 грн комісія.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення генерального кредитного договору) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Як вказано вище відповідно до п. 2.4 кредитного договору передбачав нарахування комісії за управління та обслуговування кредиту: за зниженим тарифом 1 грн, за стандартним тарифом 100 грн. При цьому вказаний пункт договору не уточнює систематичність запитів позичальника про надання відповідної інформації як підставу для нарахування вказаної комісії за управління та обслуговування кредиту.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року №496/3134/19 за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За такого, оскільки п. 2.4 кредитного договору №134201 від 14.03.2024 року щодо встановлення плати за обслуговування кредиту без уточнення систематичності запиту відповідної інформації споживачем є нікчемним як такий, що суперечить ч.1-2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави для стягнення комісії за даним договором в сумі 401 грн.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №134201 від 14.03.2024 року в сумі 12 784,45 грн., з яких: 9798,38 грн. сума основного боргу; 2986,07 грн. проценти.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договорами:

- №134201 від 14.03.2024 року в сумі 12 784,45 грн., з яких: 9798,38 грн. сума основного боргу; 2986,07 грн. проценти,

- №79272436 від 23.03.2024 року в сумі 5754,53 грн., з яких: 4854,53 грн. сума основного боргу; 900 грн. проценти,

- №2248276 від 27.03.2024 року в сумі 8575 грн., з яких: 7000 грн. сума основного боргу; 1575 грн. проценти,

- №23232-04/2024 від 18.04.2024 року в сумі 14 000 грн., з яких: 4000 грн. сума основного боргу; 10 000 грн. проценти.

Загалом з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним вище договорами в сумі 41 113,98 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 69 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2089,32 грн. (3028 грн. х 69 %).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в рахунок погашення заборгованості за договорами №134201 від 14.03.2024 року, №79272436 від 23.03.2024 року, №2248276 від 27.03.2024 року та №23232-04/2024 від 18.04.2024 року - 41 113 (сорок одну тисячу сто тринадцять) гривень 98 копійок.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами №134201 від 14.03.2024 року, №79272436 від 23.03.2024 року, №2248276 від 27.03.2024 року та №23232-04/2024 від 18.04.2024 року в більшому розмірі відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2089 (дві тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 32 копійки в рахунок відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, ідентифікаційний код 35625014);

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 08.07.2025 року.

суддя: