Справа № 464/6605/24 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/3856/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 Стасишина Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 лютого 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АЕ.004493, за умовами якого у страхової компанії виник обов`язок компенсувати будь-яке пошкодження автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 . 31 серпня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав пошкоджень. Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, така сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , відтак відповідач визнала свою вину у дорожньо-транспортній пригоді. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування в розмірі 30185.22 грн. звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування», як до страховика винуватця дорожньо-транспортної пригоди, однак строк дії страхового полісу з 11 год. 40 хв. 31 серпня 2022 року, а дорожньо-транспортна пригода сталася о 10 год. 30 хв. 31 серпня 2022 року, отже на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , не була застрахована. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування в розмірі 30185.22 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» матеріальну шкоду в розмірі 30185.22 грн., судові витрати в розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відсутні підстави для стягнення з неї на користь позивача страхового відшкодування, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність її вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 31 серпня 2022 року за участі її автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 . Пояснюючи причину дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 вказала, що у неї при повороті проявилися несправності автомобіля, внаслідок чого вона розгубилася та допустила зіткнення автомобілів, відтак саме водій автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , визнала свою вину в дорожньо-транспортній пригоді. Вказує, що їй не належить підпис на наявній в матеріалах справи копії повідомлення з відміткою про визнання нею вини в дорожньо-транспортній пригоді. Зазначає, що учасники дорожньо-транспортної пригоди не складали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) і таке не могло бути складене, враховуючи те, що її автомобіль не був забезпечений страховим полісом. Крім того, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) безпосередньо не підтверджує наявність вини одного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, відтак не може бути самостійною (безумовною) підставою для встановлення її вини. Оформлення дорожньо-транспортної пригоди за відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) має проводитися з інформуванням відповідних підрозділів Національної поліції, а бездіяльність водія автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 щодо виклику працівників поліції для оформлення дорожньо-транспортної пригоди, свідчить про її намір ухилитися від підтвердження вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 Стасишина Р.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія виплатила страхове відшкодування ОСОБА_3 , потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася з вини відповідачки, що є підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 30185.22 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин,страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна за змістом правова норма викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Так, згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, а саме: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Судом встановлено, що 09 лютого 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АЕ.004493, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 .

Умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АЕ.004493 від 09 лютого 2022 року передбачено, що страхова сума становить 211715.00 грн.

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 31 серпня 2022 року о 10 год. 30 хв. на перехресті вулиці Луганської та проспекту Червоної Калини у місті Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

У вищезазначеному повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 визнала, що дорожньо-транспортна подія відбулася з її вини внаслідок порушення нею правил дорожнього руху, зазначивши у повідомленні про те, що допустила зіткнення з тансопртним засобом «В», що зупинився попереду.

Згідно із страховим актом № 21310/1, ПрАТ «ПЗУ Україна» прийнято рішенням про нарахування страхового відшкодування в розмірі 30-185.22 грн., проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 28837.09 грн. та проведення акту взаємозаліку на недоотриману страхову премію в розмірі 1348.13 грн.

Платіжною інструкцією № 00082535 від 15 вересня 2022 року підтверджується, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплачено ОСОБА_3 28837.09 грн.

Довідкою, наданою ПрАТ «ПЗУ Україна», підтверджується, що при виплаті страхового відшкодування проведено акт взаємозаліку за недоотриману страхову премію в розмірі 1348.13 грн.

Пунктом 2.1.21 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АЕ.004493 від 09 лютого 2022 року передбачено, що страхова премія це плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Страховим актом №21310/1 підтверджується, що нарахована премія становить 13482.39 грн., оплачена премія 12134.26 грн.. планова заборгованість 1348.13 грн.

У зв`язку із заборгованістю по оплаті страхової премії в розмірі 1348.13 грн., ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 28837.09 грн., а за рахунок решти нарахованого страхового відшкодування в розмірі 1348.13 грн. було зараховано на погашення заборгованості по оплаті страхової премії.

Отже позивач, як страховик потерпілої особи ОСОБА_3 виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування, виплативши їй на страхове відшкодування в розмірі 30185.22 грн.

У зв`язку з виплатою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування до страхової компанії, як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем в порядку суброгації.

Згідно з полісом серія ЕР № 210817207, діючим на 31 серпня 2022 року, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Полісом серія ЕР № 210817207 передбачено ліміт страхової виплати за шкоду життю та здоров`ю в розмірі 320 000.00 грн., а за шкоду майну 160 000.00 грн.

04 травня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з вимогою в порядку суброгації № 26944/21310/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 30185.22 грн.

Листом № /к/у від 16 травня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» повідомило про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки поліс серія ЕР № 210817207 в єдиній централізованій базі МТСБУ зареєстровано 31 серпня 2022 року о 11 год. 40 хв., а відтак на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 31 серпня 2022 року о 10 год. 30 хв., вищезазначений поліс не діяв, тому цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

17 липня 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до ОСОБА_1 , як до винної особи, з претензією, в якій просило здійснити відшкодування шкоди в розмірі 30185.22 грн., однак така не виконана відповідачем.

Пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

З огляду на викладене, оформлення дорожньо-транспортної пригоди, як страхової події, при її настанні за участю осіб, які в силу Закону звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України (за відсутності у них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (полісу)), має проводитись з інформуванням відповідних підрозділів Національної поліції, оскільки Законом не передбачена можливість складання європротоколу (спільне повідомлення про ДТП без інформування поліції) за відсутності у її учасників полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди поліс серія ЕР № 210817207 не був чинним, у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, завданої водієм автомобіля марки «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність у ОСОБА_1 права на складання європротоколу не спростовує завдання нею шкоди внаслідок пошкодження автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_4 , що нею визнавалося.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що підпис на наявній в матеріалах справи копії повідомлення не належить ОСОБА_1 , оскільки такі твердження апелянта, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, суду не надано висновку почеркознавчої експертизи на підтвердження таких тверджень апелянта, з клопотанням до суду про проведення такої експертизи апелянт не зверталася.

Доводи апелянта про те, що оформлення дорожньо-транспортної пригоди за відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) має проводитися з інформуванням відповідних підрозділів Національної поліції, а бездіяльність водія автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 щодо виклику працівників поліції для оформлення дорожньо-транспортної пригоди, свідчить про її намір ухилитися від підтвердження вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 , знаючи про те, що у неї відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не інформувала відповідні підрозділи Національної поліції, не вживала заходів для виклику працівників поліції, для встановлення винуватця ДТП.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 права на складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у зв`язку з чим таке є неналежним доказом та не може встановлювати вину ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 31 серпня 2022 року, не заслуговують на увагу з огляду на положення частини 5 статті 1187 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завданої нею майнової шкоди в розмірі 30185.22 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02.07.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк