Справа № 466/7436/21 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/2317/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 липня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб, у якому у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту укладення шлюбу вони проживали в квартирі АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_3 самовільно забрала дитину з їхнього фактичного місця проживання і відвезла до своїх батьків, де переховує дитину від нього та не надає згоди на спілкування з дитиною. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Зазначає, що він має постійну роботу, самостійний дохід, проживає в комфортабельній однокімнатній квартирі з сучасним ремонтом, загальною площею 40 кв.м., де створені усі належні умови для проживання, виховання та утримання дитини, а також обладнано місце для того, щоб дитина мала здоровий сон, міг навчатися та відпочивати, відтак проживання з ним якнайкраще відповідає інтересам дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини слід враховувати те, що у ОСОБА_3 відсутній постійний дохід, а також місце проживання у місті Львові, відтак вона не спроможна орендувати в хорошому стані квартиру, а проживаючи у матері відповідача у с. Арламівська Воля, дитина буде позбавлена належних умов для свого розвитку, до яких вона звикла, проживаючи у місті Львові. Вважає, що будь-яка зміна побутової обстановки може викликати у дитини певний дискомфорт та психологічний стрес.

З наведених підстав просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 із безперешкодним альтернативним місцем проживання за місцем реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

У січні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом: Мостиська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування зустрічних позовним вимог покликається на те, що в найкращих інтересах малолітнього сина є проживання разом з нею, а не ОСОБА_1 , який неодноразово протягом тривалого часу вчиняв домашнє насильством щодо неї та дитини, у зв`язку з чим стосовно нього видавалися обмежувальні приписи. Поведінка ОСОБА_1 порушує нормальний розвиток дитини та руйнує як психологічне, так і фізичне здоров`я дитини, вселяє в дитину почуття страху і беззахисності. За адресою її проживання: АДРЕСА_4 , створені усі умови для комфортного проживання дитини, її виховання, розвитку, відпочинку та проведення дозвілля, оскільки будинок складається з трьох кімнат, кухні та коридору, а син має свою окрему кімнату, обладнану під його вік для ігор. Вказує, що вона офіційно працевлаштована, має постійний дохід від роботи продавцем, а також нерегулярні доходи від продажу домашньої сільськогосподарської продукції. ОСОБА_1 не завжди дотримується встановленого графіку побачень з дитиною, а відвідуючи дитину, вчиняє скандали при дитині, що свідчить про безвідповідальне ставлення до виконання ним своїх батьківських обов`язків. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

З наведених підстав просить визначити місце проживання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом: Мостиська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 за адресою її фактичного проживання: АДРЕСА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 992.40 грн. сплаченого нею судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року у справі №466/5829/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, встановлено, що вказані ОСОБА_3 обставини, а саме, зловживання ним алкогольними напоями, домашнє насильство по відношенню до неї та дитини, ненадання фінансової допомоги та уникнення участі у вихованні дитини, не доведені належними та допустимими доказами. Зазначає, що в рішенні суду не надано жодної правової оцінки аудіо і відео файлам, які були досліджені у судових засіданнях, що підтверджують бажання сина проживати разом з батьком. В оскаржуваному рішенні суду містяться висновки, які не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи. Крім того, не враховано наявність у нього належних умов для проживання сина та позитивну характеристику. Вказує, що закріплений в ст. 95 Конституції України обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, не має жодного відношення до даної справи та не може впливати на вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, поясненняОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції врахував найкращі інтересів малолітньої дитини, її прив`язаність до матері, тривалість проживання разом з матір`ю та вважав за доцільне доцільно визначити місце її проживання разом з матір`ю, ОСОБА_3 , що не може розцінюватися як розлучення дитини з батьком, який має рівні права з матір`ю та може брати участь у вихованні та розвитку сина.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2020 року у справі № 574/886/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 206/532/18, від 18 березня 2020 року у справі № 336/1205/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 359/3580/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 461/3144/17 та від 16 листопада 2022 року у справі №201/13423/19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 19 грудня 2017 року, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою № 17 від 07 червня 2021 року, виданою закладом дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу № 31, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу № 31 з 01 вересня 2020 року.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 29801, виданою 10 чеврня 2021 року Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, з 08 лютого 2018 року місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно з довідкою від 25 червня 2021 року, виданою ОСББ «Колос-Газ», з 2006 року ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 квітня 2022 року № 291, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_3 в селі Арламівська Воля Мостиського району Львівської області.

Згідно з актом обстеження умов проживання в будинку АДРЕСА_4 будинок житловою площею 90 кв.м. є одноповерховим та складається з 3 кімнат, кухні та коридору. Для проживання дитини в будинку створено відповідні умови, дитина має свою кімнату, обладнану під вік дитини з наявністю місця для ігор та інтелектуального розвитку дитини.

Згідно з довідкою від 27 січня 2023 року № 11, виданою Соколянським закладом загальної середньої освіти I-III ступенів, ОСОБА_5 14 квітня 2022 року зарахований до дошкільного підрозділу даного навчального закладу.

Згідно з довідкою про доходи № 1 від 09 січня 2022 року, виданою ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді продавця-консультанта та за період з жовтня 2021 року до грудня 2021 року отримала дохід в розмірі 18700 грн.

Наявними в матеріалах справи довідками підтверджується, що ОСОБА_1 не перебуває на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно з довідкою від 09 червня 2021 року № 1/0906-21, виданою ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_1 працює прибиральником у ФОП ОСОБА_7 з 08 червня 2021 року на умовах повного робочого часу з окладом 1 штатної одиниці за посадою прибиральника.

Згідно з довідкою про заробітну плати щомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_1 у червні-серпні 2021 року становив 6000 грн., а з вересня 2021 року становить 10000 грн.

ОСОБА_3 офіційно працевлаштована, отримує самостійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи.

Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу за місце реєстрації дитини ОСОБА_5 , дитині обраний лікар та медична установа за місцем проживання.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області від 29 жовтня 2021 року № 1 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування» затверджено висновок органу опіки та піклування Мостиської міської ради щодо встановлення участі батька у вихованні малолітнього ОСОБА_5 .

Висновком органу опіки та піклування Мостиської міської ради щодо встановлення участі батька у вихованні малолітнього ОСОБА_5 встановлено ОСОБА_1 періодичні побачення як спосіб участі у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина ОСОБА_5 у першу та третю суботу місяця з 12 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв. та у другу та четверту неділю місяця з 12 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв. виключно в присутності матері дитини.

Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області від 17 червня 2022 року № 5 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування» затверджено висновок органу опіки та піклування Мостиської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування Мостиської міської ради Львівської області щодо визначення місця проживання дитини доцільно визначити місце проживання дитини з матір`ю, ОСОБА_3 за адресою: Львівська обл., Яворівський р-н, с. Арламівська Воля, хутір «Висівки».

Такий висновок орган опіки та піклування мотивував малолітнім віком дитини та роль матері у житті дитини, особисту прихильність дитини до матері, те, що відокремлення дитини від матері буде суперечити інтересам дитини, і що саме матір дитини може надати їй необхідну турботу, ласку та догляд.

Зі змісту консультації психолога КНП «МДКЛ м.Львова» ОСОБА_8 від 26.02023 року встановлено, що ОСОБА_5 проявляє тривожність при згадці про бабу і діда, говорить про те, що відчуває страх і не хоче їх відвідувати, бо будуть забороняти йти до мами, і що хоче жити з мамою.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом першої інстанції з пояснень сторін встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують особисті конфліктні відносини та спір щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_9 та участі батька у його вихованні.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

З огляду на малолітній вік дитини (шість років), думка дитини, ОСОБА_10 , щодо його бажання проживати з мамою чи батьком, судом першої інстанції не заслуховувалася.

У постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 552/4608/18, провадження № 61-6271св19, від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19, провадження № 61-14486св21, від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, провадження № 61-9115св22 суди, ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків наголошували на необхідності оцінки стійких, усталених зв`язків дітей з оточенням, звичним середовищем, що відповідає найкращим інтересам малолітньої дитини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання їхнього спільного малолітнього сина, оскільки кожен із батьків, які розірвали шлюб, проживають окремо, просять визначити місце проживання сина за кожним із них.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції врахував те, що дитина тривалий час проживає з матір`ю за місцем її фактичного проживання, в будинку батьків. Мати дитини створила належні умови для проживання дитини. Факт створення належних умов за місце проживання матері дитини підтверджується актом обстеження умов проживання від 14.09.2021, складеного начальником служби у справах дітей, житло є будинком, належить матері відповідачки, складається із трьох кімнат, кухні та коридору. Вказано, що для проживання дитини створені відповідні умови проживання, дитина має свою кімнату, обладнану під його вік, в кімнаті є місце для ігор, дитина має створені умови для морального та інтелектуального розвитку.

Щодо умов проживання для дитини, створених батьком дитини, то останній зазначив, що такі є належними, відповідачка не заперечила їх. Батько проживає в однокімнатній квартирі на четвертому поверсі п?яти поверхневого будинку у м.Львові, яка належить його матері. ОСОБА_1 звертався із заявою 17.09.2021 до відділу служби у справах дітей Шевченківського району м. Львова про надання висновку про умови проживання дитини ОСОБА_11 та надання рекомендаційного висновку щодо проживання дитини з батьком, пояснив, що що не отримав відповідного висновку, оскільки дитина з ним не проживала.

Як на одну із підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, позивач ОСОБА_1 посилався на кращі житлово побутові умови, наявність у нього житла у м.Львові, що сприятиме дитині у навчанні у Львівській школі, відвідуванні різних гуртків, секцій.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , судом першої інстанції враховано те, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, у постанові від 16.06.2021, справа № 623/349/19.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на вимогу колишньої свекрухи звільнила квартиру у Львові, у якій проживала з ОСОБА_1 та сином.

Судом першої інстанції встановлено, що матір дитини не чинить перешкод у спілкуванні дитини з батьком, підтверджує, що син любить батька і чекає на зустрічі з ним.

Згідно з висновком органу опіки і піклування ОСОБА_1 встановлені періодичні побачення, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина: у 1 та 3 суботу місяця, в термін з 12.30 до 15.30 у 2 та 4 неділю місяця, в термін з 12.30 до 15.30.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 , врахував те, що ОСОБА_5 , якому на час ухвалення судом рішення виповнился 6 років, протягом тривалого часу, а саме трьох років, проживає з матір`ю, починаючи з липня 2021 року.

Суд вірно зазначив, що така обставина свідчить про наявність у дитини стійкого, усталеного зв`язку з оточенням, звичним середовищем.

Наведені обставини є важливим фактором при визначенні місця проживання дитини, яке б відповідало найкращим інтересам дитини.

Зокрема, у рішенні від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України, заява 2091/13, ЄСПЛ зазначив, що тривалість часу, проведеного дитиною з одним із родичів може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини. Підстави для визначення місця проживання дитини з одним із батьків повинні бути «відповідними і достатніми».

Суд враховує ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, зокрема те, що батько дитини відвідував сина останній раз 24.12.2023.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, матір дитини ОСОБА_3 разом з сином проживає в Республіці Польща.

Судом апеляційної інстанції з пояснень представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , наданих суду апеляційної інстанції документів вбачається, що ОСОБА_12 проживає по АДРЕСА_7 є учнем початкової школи №5 імені Яна Джежджона у м. Реда і у 2024/2025 навчальному році він навчається у дошкільному відділенні 0а; є членом Гдинського клубу куокушин кан-карате-до, він систематично відвідує тренування у початковій школі №5 у м.Реда із січня 2025 року.

Крім цього, довідкою Арламівськоволянської гімназії Мостиської міської ради Львівської області від 22.05.2025 року №01-27/23 підтверджується, що ОСОБА_5 , дійсно навчається у 1класі Арламівськоволянської гімназії Мостиської міської ради Львівської області на індивідуальній (сімейній (домашній) формі навчання. Бере активну участь у дистанційних конкурсах та олімпіадах.

Вищенаведеним безспірно підтверджується, що ОСОБА_1 з 2021 року постійно проживає разом з матір`ю, ОСОБА_3 , в даний час проживає разом з матір`ю в Республіці Польща, де і навчається.

Суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд оцінив поведінку ОСОБА_1 як таку, що не сприяє забезпеченню найкращих інтересів дитини, її гармонійному розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що має першочергове значення, а також не створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину та відповідатиме якнайкращим її інтересам.

Суд також врахував думку органу опіки піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №5 від 17.06.2022 висновок органу опіки та піклування Мостиської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, за місцем її проживання. Виходячи з інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мостиської міської ради вважав доцільним визначення місця проживання дитини з матір?ю, ОСОБА_3 за адресою: с. Арламівська Воля, хутір «Висівки», Яворівського району Львівської області.

Задовольняючи зустрічний позов, суд дійшов до переконання, що проживання малолітньої дитини, ОСОБА_10 , з матір`ю, відповідає принципу «найкращих інтересів дитини».

Суд вірно зазначив, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не може розцінюватися як розлучення його з батьком, який має такі ж права як і мати, тому також може займатися вихованням та розвитком сина, що є його батьківським обов`язком.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи те, що син сторін, ОСОБА_9 , 2017 року народження, з народження проживав разом з матір`ю та батьком, а в подальшому, коли батьки розійшлися, проживав лише з матрі`ю, що свідчить про тривалість проживання дитини з матір`ю, з якою він ніколи не розлучався, беручи до уваги проживання дитини в даний час також разом з матір`ю за межами України, його тривалий час перебування разом матір`ю за межами України, що свідчить про прив`язаність дитини саме до матері, наявність у дитини соціальних зв`язків за місцем фактичного проживання дитини та його навчання, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини з матір`ю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_3 , якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02.07.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк