Справа № 2-1708/11
Провадження № 2-ві/456/2/25
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про відвід судді

09 липня 2025 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Писарев О. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шрамка Руслана Теодоровича від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

02.07.2025 до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій викладено заяву про відвід судді Шрамка Р.Т. від розгляду справи № 2-1708/11.

В заяві про відвід судді Шрамка Р.Т. від розгляду справи № 2-1708/11 за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, викладеній в заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 02.07.2025, заявник вказує на те, що суддя Шрамко Р.Т. розглянув у судовому засіданні без участі ОСОБА_1 подання державного виконавця, за результатами чого постановив ухвалу від 08 червня 2011 р., якою встановив тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1 . Не перевіривши чи була вказана ухвала надіслана ОСОБА_1 у визначеному ч. 3 ст. 222 ЦПК України порядку, суддя Шрамко Р.Т. допустив звернення ухвали до виконання як такої, що набрала законної сили, чим обмежив право ОСОБА_1 на її апеляційне оскарження та порушив правила ч.1 ст.14 ЦПК України, відповідно яких обов`язковими до виконання є судові рішення, що набрали законної сили, тоді як ухвала від 08 червня 2011 на час звернення до виконання не набрала законної сили, оскільки не закінчився строк на її апеляційне оскарження, перебіг якого починається з дня отримання копії ухвали (ч.2 ст.294 ЦПК України).

За преамбулою і прохальною частиною заяви, поданої 18.06.2025, вбачається, що її предметом є скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, але не оскарження будь-якої дії та/або бездіяльності державного виконавця. За змістом обґрунтування вказаної заяви також встановлюється відсутність оскарження будь-якої дії та/або бездіяльності державного виконавця. Вказане виключає застосування правил ст. 448 ЦПК України (у редакції на червень 2025 року), що визначають вимоги до змісту скарги, яка подається в порядку реалізації права на оскарження рішення, дії або бездіяльністю державного виконавця - ст. 447-1 ЦПК України.

Проте, у вступній частині ухвали від 19 червня 2025 року щодо розгляду заяви ОСОБА_1 з приводу обмеження виїзду за кордон, суддя Шрамко Р.Т. гадано зазначив наступне: "та бездіяльності державного виконавця". Потім, у мотивувальній частині цієї ухвали завідомо необґрунтовано стверджує, що "У випадку подачі скарги на дії та бездіяльність державного виконавця в порядку ЦПК Україну, заявник має подати скаргу, що має відповідати вимогам ст.448 ЦПК України".

Надалі, у мотивах ухвали від 19 червня 2025 року суддя Шрамко Р.Т. зазначає про "подану заява", але наводить твердження щодо оформлення скарги за правилами ст. 448 ЦПК України - "оформлена без дотримання вимог ст. 448 ЦПК України".

За такого переконання судді Шрамко Р.Т. про можливість вимагати оформлення вказаної заяви за правилами, що встановлені ст.448 ЦПК України для оформлення скарги (ст. 447-1 ЦПК України) "на дії та бездіяльність державного виконавця", штучно обмежується право Паневник А.І. на розгляд судом її заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Також, в ухвалі від 19 червня 2025 року суддя Шрамко Р.Т. з посиланням на п.2 ч.4 ст.448 ЦПК України зазначив що, "до скарги не долучено доказів її направлення в передбаченому ст.43 ЦПК України порядку стягувачу та належному ВДВС".

Внаслідок упередженого переконання судді Шрамко Р.Т., що подана Паневник А.І. заява про "скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України" є "випадком подачі скарги на дії та бездіяльність державного виконавця", на заявницю ОСОБА_1 покладено штучний обов`язок "долучити докази її [скарги] направлення в передбаченомуст.43 ЦПК України порядку стягувачу та належному ВДВС".

При цьому, в ухвалі від 19 червня 2025 року суддя Шрамко Р.Т. не зазначив, хто є "стягувачем та належний ВДВС", тоді як заявник ОСОБА_1 не може самостійно з`ясувати вказане, оскільки на час подання у 2025 році заяви про "скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України" не існує виконавчих проваджень, які суддя Шрамко Р.Т. зазначив в ухвалі від 08 червня 2011 р. щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1 .

При цьому, вважаючи недоліком поданої ОСОБА_1 у письмовій формі заяви про "скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України", що "до скарги не долучено доказів її направлення в передбаченому ст.43 ЦПК України порядку суддя Шрамко Р.Т. не зазначив зміст норм ст.43 ЦПК України, відповідно яких, у разі подання до суду у письмовій формі заяви про "скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України", до неї мають додаватись докази надсилання матеріалів цієї заяви іншим учасникам справи (якщо такими суддя Шрамко Р.Т. вважає невідомо яких "стягувача та належного ВДВС").

За такого упередженого переконання судді Шрамко Р.Т. щодо застосування норм ст.43 ЦПК України створюються штучні обмеження заявниці ОСОБА_1 у доступі до суду для розгляду і вирішення питання про "скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України" за її заявою.

За змістом поданої ОСОБА_1 заяви про "скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України" та вимогами судді Шрамко Р.Т. щодо її оформлення, які викладені в ухвалі від 19 червня 2025 року, встановлюються ще й інші ознаки його упереджених переконань, які викликають обґрунтований сумнів у його безсторонності. Однак, вважає, що вищевикладене є достатнім обґрунтуванням для відводу судді Шрамко Р.Т. Просить заяву про відвід задовольнити.

Згідно з ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамка Р.Т. від 04.07.2025, суддя дійшов до висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді та заява передана до канцелярії суду для визначення судді у порядку, визначеному ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Після проведення автоматизованого розподілу судової справи, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025, справа передана судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Писареву О.Ю. для розгляду заяви про відвід.

Вивчивши викладені у заяві аргументи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 8 ст.40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Стаття 36 ЦПК України визначає підстави для відводу судді.

Так, відповідно до частини 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім цього, згідно з частиною 2 ст. 36 ЦПК України суддя підлягає відводу також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи).

При вирішенні питання про відвід судді, з огляду на положення частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, що стосується застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за змістом якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення («Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.10.2010).

Оцінюючи аргументи заявника, суд перевіряє додержання як об`єктивного так і суб`єктивного критерію безсторонності судді (чи сформовано суд для розгляду справи у встановлений законом спосіб та чи додержано суддею вимог щодо особистої безсторонності).

Судом встановлено, що як на підставу для задоволення заяви про відвід судді, заявник покликається на процесуальні порушення, які з точки зору заявника допустив суддя Шрамко Р.Т. при винесенні ухвали від 19 червня 2025 року та зверненні ухвали від 08.06.2011 до виконання.

Суд, аналізуючи підстави для відводу судді виходить з того, що непогодження заявника із застосуванням суддею норм процесуального права при розгляді справи та ухвалою суду, не є підставою для відводу судді, а свідчать про непогодження із застосуванням відповідних норм права суддею та ухваленим суддею судовим рішенням.

При цьому суд враховує, що за правилами частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Суд звертає увагу на те, що заявницею вказані як підстави для відводу судді процесуальні рішення, які не можуть бути підставою для відводу і можуть бути оскаржені відповідно до вимог ЦПК України.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Тому доводи розглядуваної заяви не можуть слугувати підставою для відводу судді, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у його неупередженості та об`єктивності.

Суд зазначає, що за відсутності підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, суд не вправі задовольняти необґрунтовану заяву про відвід, оскільки таке суперечитиме основним засадам цивільного процесуального законодавства, вимогам встановленим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Кодексу суддівської етики.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що наведені заявницею аргументи не є підставою для відводу судді, тому заява задоволенню не підлягає.

Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Керуючись статтями 36, 40, 260, 261 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Шрамка Руслана Теодоровича від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ю. Писарев