Справа № 490/6495/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Миколаївська міська рада, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Гриненко І.І., який представляє інтереси позивача ОСОБА_2 , звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «ММБТІ», Миколаївська міська рада, в якому просив ухвалити рішення яким визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 21.01.1999 року шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем був розірвано. У 2001 році позивач придбала за договором купівлі-продажу квартиру право власності на яку було зареєстроване в ММБТІ. Реалізуючи своє право на квартиру, шляхом її продажу, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, який зазначив, що відповідно до наданих позивачем документів вбачається, що квартира придбана в період шлюбу із відповідачем, у зв`язку з чим запропонував їй звернутися до ОСОБА_2 для отримання згоди на продаж квартири, оскільки та вважається спільною сумісною власністю. З огляду на те, що спірна квартира придбана позивачем після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.08.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Представником позивача до суду подано заяву, у якій останній просить провести розгляд справи за його з ОСОБА_1 відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач на час розгляду справи правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Миколаївська міська рада, просив розглядати справу за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали цивільної справи № 490/6495/24 судом встановлено таке.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.09.1990 року укладено шлюб, відповідно до запису в паспорті позивача серії НОМЕР_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.01.1999 року, копія якого наявна в матеріалах справи, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Це рішення набуло законної сили 02.02.1999 року.

Відповідно до відомостей внесених в паспорт позивача шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 24.05.2002 року.

Надалі ОСОБА_1 23.08.2002 року уклала шлюб з ОСОБА_3 (згідно запису в паспорті позивача серії НОМЕР_1 ).

У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №3 від 16.12.2024 року зазначено, що шлюб укладений 01.09.1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення суду від 21.01.1999 року, про що складено актовий запис №646 від 27.10.2000 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/1692/24 від 07.05.20024 року визнано дійсним договір купівлі-продажу №1-201 від 11.04.2001 року за яким позивач придбала спірну квартиру.

Відповідно до інформації наданої КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.09.2024 року №1972 станом на 28.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_2 право власності зареєстровано за ОСОБА_1 в цілому на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2001 року.

Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11 квітня 2001 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (на підставі договору купівлі-продажу).

Отже, у даному випадку слід застосовувати законодавство, яке було чинне станом на 11 квітня 2001 року, тобто Кодекс про шлюб та сім`ю України, який втратив чинність 27 липня 2010 року.

Суд відхиляє доводи представника позивача про необхідність застосовувати у даному випадку приписи Сімейного кодексу України, оскільки він набув чинності з 10 січня 2002 року, тобто вже після виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 38 Кодексу про шлюб та сім`ю України за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох. Чоловік не має права без згоди дружини порушувати справу про розірвання шлюбу під час вагітності дружини і протягом одного року після народження дитини.

Розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану (стаття 39 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану (стаття 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Відповідно до статті 184 Кодексу про шлюб та сім`ю України у паспортах або паспортних документах осіб, які припинили шлюбні відносини, робиться відмітка про розірвання шлюбу.

Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначає, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже, спільним майном подружжя є майно нажите подружжям за час шлюбу.

Як слідує із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу слідує, що шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 вересня 1990 року актовий запис № 1257, розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 1999 року, про що зроблено актовий запис № 646 від 27 жовтня 2000 року.

За такого, квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку набуте позивачем 11 квітня 2001 року, визнано дійсним за рішенням суду, придбана позивачем після розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_2 та є її особистою приватною власністю.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір сплачено за подачу позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 258, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Шолох