Справа № 283/2679/24
Провадження №2/283/187/2025
У Х В А Л А

09 липня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Саланди О.М., за участю секретаря судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки житлового будинку та припинення права спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить виділити йому в натурі 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності.

Ухвалою судді від 16.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У ході судового засідання встановлено, що, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, позивачу необхідно чітко сформулювати прохальну частину позову з урахуванням передбачених законом способів захисту цивільних прав, оскільки нинішні позовні вимоги є неконкретними і незрозуміло, що саме просить виділити позивач.

Таким чином, позивачу слід уточнити свої вимоги й вказати, які саме частини будинку він бажає виділити.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й виклад обставин, якими позивач їх обґрунтовує, а також зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це форма захисту, яку позивач просить надати суд. Під підставами позову, як зазначає Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від нього, можливості зміни позову позивачем і, що найважливіше - для визначення предмета доказування у справі.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та своєї волі, незалежно від волі інших осіб. Право власності - це закріплена за власником можливість у межах, що допускаються законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном на свій розсуд і в своїх інтересах.

Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо нього будь-які дії, що не суперечать закону. Проте під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник не має права завдавати шкоди правам та свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний дотримуватися моральних засад суспільства. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Незалежно від розміру часток усі співвласники мають рівні права.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ у натурі своєї частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, або на його поділ з урахуванням вимог статті 183 ЦК України. У разі відсутності згоди між співвласниками щодо поділу спільного майна це питання вирішується судом.

Спільна часткова власність - це форма власності двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (стаття 356 ЦК України). Така форма власності характеризується наявністю декількох суб`єктів (співвласників) та єдністю об`єкта права власності. Частка кожного з них визначена у конкретному розмірі.

Відповідно до пунктів 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні спорів щодо виділу в натурі часток житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності, судам слід враховувати, що такий виділ можливий, якщо кожній стороні може бути надано відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також можливий у разі наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири. У позовній заяві має бути обґрунтована технічна можливість виділення частки. В спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності.

Частина третя статті 364 ЦК України передбачає, що у разі виділу співвласником у натурі своєї частки зі спільного майна, право спільної часткової власності на це майно для нього припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і в разі, передбаченому законом, це право підлягає державній реєстрації.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі відкрито за заявою, поданою без дотримання вимог, передбачених статтею 175 ЦПК України.

Згідно з частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України, якщо після відкриття провадження у справі суддя встановлює, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, він постановляє ухвалу не пізніше наступного дня. В цій ухвалі зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється позивачеві, та встановлюється строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали позивачу.

Керуючись статтями 176, 185, 187, 198 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки житлового будинку та припинення права спільної часткової власності залишити без руху, про що повідомити позивача та надати йому строк, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Попередити позивача, що відповідно до частини тринадцятої статті 187 та пункту 8 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, у разі невиконання ухвали суду в установлений строк, заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О. М. Саланда