КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8128/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Саліхова В. В., Левенця Б. Б.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Букрєєва Вадима Анатолійовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Лукач О. П.

від 10 лютого 2025 року

у цивільній справі № 363/5430/24 Вишгородського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Громадської організації «Садівниче товариство Дніпро-8» в особі голови Дорофєєва Володимира Івановича

про визнання дій/бездіяльності розпорядника інформації, у частині ненадання відповіді на запит на інформацію, протиправними та зобов`язання надати відповідь,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Громадської організації «Садівниче товариство Дніпро-8» в особі голови Дорофєєва Володимира Івановича в якому просив визнати протиправною бездіяльність Громадської організації «Садівниче Товариство «Дніпро-8», в особі голови Дорофєєва Володимира Івановича, в частині ненадання відповіді на інформацію за запитом ОСОБА_1 та зобов`язати Громадську організацію «Садівниче Товариство «Дніпро-8», в особі голови Дорофеєва Володимира Івановича, надати за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 на адресу листування - АДРЕСА_1 , належним чином завірені та оформлені копію заяви про прийняття ОСОБА_1 до членів ГО «СТ Дніпро-8», протокол рішення Правління ГО «СТ Дніпро-8» про прийняття ОСОБА_1 до членів ГО «СТ Дніпро-8».

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року провадження по справі закрито.

В апеляційній скарзі адвокат Букрєєв В. А., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення ст. ст. 264, 265 ЦПК України, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Громадської організації «Садівниче товариство Дніпро-8» на користь ОСОБА_1 , понесені витрати на професійну правничу допомоги в розмірі 3 000,00 грн.

Зазначає, що суд закрив провадження у справі, посилаючись на відсутність предмету спору на час розгляду, зазначивши, що відповідачем надано запитувану заяву та пояснено причини неможливості надання протоколу. Проте, предметом позову є не лише вимога зобов`язати відповідача надати відповідь, а й вимога визнати протиправною бездіяльність відповідача як розпорядника інформації у частині ненадання відповіді на запит. Таким чином, вимога позивача щодо визнання дій/бездіяльності відповідача протиправною судом не розглянута.

Вказує також, що позивач звернувся із запитом 24 серпня 2024 року, а відповідь від відповідача надійшла лише 02 грудня 2024 року, тобто через 3,5 місяці, що є порушенням статті 20 Закону України «Про звернення громадян», яка встановлює термін розгляду звернень не більше одного місяця, а у виняткових випадках до 45 днів. Суд залишив без належного реагування цей факт порушення закону.

Скаржник зазначає, що станом на 20 липня 2019 року позивач вже був членом ГО «Садівниче товариство Дніпро-8» і входив до складу Правління відповідача, що підтверджується протоколом загальних зборів та реєстром. Позиція суду, який погодився з наданням відповідачем заяви про вступ позивача від 2020 року без з`ясування обставин його членства у 2019 році, свідчить про неповне з`ясування обставин справи.

Стверджує, що суд не дав правової оцінки тому факту, що відповідач з легкістю може надати протокол Правління про виключення позивача зі складу членів ГО «Садівниче товариство Дніпро-8», але не може надати протокол про його прийняття.

Скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду (постанова від 27 квітня 2020 року у справі № 813/4351/16), згідно з якою надання будь-якої відповіді не є повним виконанням обов`язку, якщо вона неналежно обґрунтована та не вирішує поставлені питання. Відповідь відповідача про те, що рішення/протокол Правління про прийняття позивача в члени не знайдено, не може вважатися належною відповіддю. Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 813/4351/16 зазначив, що предметом судового розгляду є спір, що виник до відкриття провадження у справі, і щодо правовідносин, які не існували на момент відкриття провадження, суд не має права ухвалювати рішення. Таким чином, вважає, що ухвала суду про закриття провадження у справі є необґрунтованою.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шоха С. І., в інтересах ГО «СТ Дніпро-8», просила залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів, викладених в ній, ухвалу суду просила залишити без змін, вважаючи її законною. Вважає, що документи та доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що апелянт звинувачує суд у порушенні норм матеріального права, але посилається на норми процесуального права (ст. ст. 264, 265 ЦПК України), що робить його аргументи сумнівними.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження, оскільки заявлялася вимога про визнання бездіяльності відповідача протиправною. Проте, сам апелянт вказує, що відповідь була надана позивачем у грудні 2024 року, тобто на час винесення судом оскаржуваної ухвали позивач вже отримав відповідь на своє звернення. Таким чином, доводи апелянта є надуманими та суперечать матеріалам справи.

Відповідач посилається на статтю 255 ЦПК України, згідно з якою суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно з постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті. Прикладами відсутності предмету спору є ситуації, коли сторони врегулювали спірні питання або між ними не залишилося неврегульованих питань. Оскільки відповідач надав аргументовану відповідь та копію заяви ОСОБА_1 від 04 липня 2020 року про прийняття його в члени, а також проінформував про відсутність протоколу про прийняття, діючи в межах наявних документів, то права позивача на інформацію не були порушені.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був у 2019 році обраний до складу членів Правління та очевидно був членом відповідача, виходять за межі заявлених позивачем позовних вимог. Питання про те, з якого часу ОСОБА_1 був членом садового товариства, не було предметом цього судового спору та не було питанням звернення до відповідача. Тому суд першої інстанції правомірно не розглядав це питання.

Апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 813/4351/16. Проте, відповідач зауважує, що ця справа розглядалась за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги якого відрізняються від ЦПК України, і тому висновки, викладені за правилами адміністративного судочинства, не завжди можуть бути застосовані до цивільно-процесуальних відносин.

Відповідач вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Букрєєва В. А. у сумі 3 000,00 грн не підлягають відшкодуванню, оскільки вони є неспівмірними зі складністю справи та необґрунтованими. Посилаючись на статтю 142 ЦПК України, відповідач зазначає, що у суді першої інстанції при закритті провадження у справі витрати позивача не відшкодовуються. Також згадуються критерії визначення розміру витрат на правову допомогу згідно зі статтями 137 та 141 ЦПК України та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв реальності та розумності адвокатських витрат.

В судове засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від адвоката Шохи С. І., в інтересах ГО «СТ Дніпро-8», надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Від позивача та його представника - адвоката Букрєєва В. А. надійшли заяви, в яких вони просять проводити розгляд даної справи у відсутність позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

21.10.2024 до позивач звернувся із вище вказаним позовом в обґрунтування якого зазначав, що 24.08.2024 о 20:54 позивач - ОСОБА_1 , зі своєї електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відправив, підписаний власним кваліфікованим електронним підписом, запит на інформацію на офіційну електронну адресу Громадської організації «Садівниче Товариство Дніпро-8» «», з проханням направити на його адресу належним чином завірені копії оригіналів документів, а саме, заяву про прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до членів ГО «СТ Дніпро-8» та Протокол рішення Правління ГО «СТ Дніпро-8» про прийняття ОСОБА_1 до членів ГО «СТ Дніпро-8». Проте, на час подання позовної заяви до суду, та після сплину більше 45 днів, відповіді на його запит від відповідача не надходило. Вказує, що така бездіяльність відповідача - ГО «СТ Дніпро-8» в особі голови Дорофєєва Володимира Івановича, є порушенням його права на доступ до інформації та отримання відповіді на звернення.

Ухвалою від 23 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року провадження у справі закрито у зв`язку із встановленою відсутністі предмету спору на час розгляду справи по суті. Встановивши, що відповідач надав запитувану позивачем заяву від 2020 року про прийняття ОСОБА_1 до членів ГО «СТ Дніпро-8», а також повідомив причини неможливості надання Протоколу рішення Правління ГО «СТ Дніпро-8» про прийняття ОСОБА_1 до членів, суд посилаючись на пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України, дійшов висновку, що після відкриття провадження у справі та отримання відповідачем копії запиту, відповідач добровільно виконав свій обов`язок і надіслав відповідь, яку позивач отримав. Незгода позивача з отриманою відповіддю не є предметом спору.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі - Конвенція). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22 (провадження № 61-12919св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 204/3106/22 (провадження № 61-9467св23).

Зважаючи на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, та обставини, які мали місце, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції. Той факт, що предмет спору в частині припинив існування після відкриття провадження (через добровільне надання відповідачем відповіді керівника ГО «СТ Дніпро-8» від 02 грудня 2024 року про надання заяви від 2020 року та інформування про відсутність протоколу рішення Правління), не є підставою для закриття провадження за відсутністю предмету спору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, у таких випадках сторони мали інші процесуальні можливості для припинення подальшого розгляду справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем або укладення мирової угоди.

Крім того, варто врахувати, що відповідь, надана відповідачем після відкриття провадження (02 грудня 2024 року), стосувалася лише частини вимог позивача - йому надали заяву від 04 липня 2020 року, але повідомили про неможливість надання протоколу рішення Правління. Відповідач вважав це достатнім, проте позивач заявляв вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача як розпорядника інформації, і ця вимога взагалі залишилася невирішеною судом першої інстанції. Таким чином, обставини справи не свідчать про припинення спору в повному обсязі.

Отже доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для закриття провадження у справі знайшли підтвердження, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, помилкова ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року - скасуванню з підстав визначених ст. 379 ЦПК України, а справа направленню до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Водночас відповідно до положень ч. 1-2 вказаної статті, розподіл здійснюється за наслідками вирішення спору по суті, й зокрема в частині інших судових витрати, пов`язані з розглядом справи, такі покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції не ухвалювалось нове рішення, а скасована ухвала, що перешкоджала розгляду справи, питання судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Букрєєва Вадима Анатолійовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року скасувати.

Справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 липня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов