Справа № 342/460/25
Провадження № 2/342/427/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

за участю секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого була бабуся позивача ОСОБА_3 , що доводиться свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1989. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2025, право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 була виділена земельна ділянка площею 0,1466 га, що доводиться довідкою Семаківського старостинського округу Городенківської міської ради №16/66 від 01.05.2025. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого техніком-інвентаризатором ОСОБА_4 , житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по АДРЕСА_1 становить 250 200 грн. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2024, актовий запис № 363. При житті ОСОБА_3 склала на користь позивача заповіт, яким розпорядила їй все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, все, на що вона за законом матиме право. Оригінал заповіту поданий позивачем приватному нотаріусу Стефурак Н.Я. та буде надісланий в суд разом із копією спадкової справи. З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернулася до приватного нотаріуса Коломийського РНО Стефурак Н.Я., де була заведена спадкова справа №211/2024. З постанови нотаріуса від 29.04.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину за заповітом на житлове господарство через реєстрацію спадкового житлового господарства, як колгоспного двору без визначення часток його членів. Згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1989, спадкове житлове господарство було зареєстроване як колгоспний двір. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно довідки Семаківського старостинського округу Городенківської міської ради №16/319 від 13.12.2021, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Згідно погосподарської книги Семаківської сільської ради за 1991-1995 роки, впродовж цих років у господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_3 , її син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_5 , яка прибула у господарство в 1994 році після реєстрації шлюбу, та внучка ОСОБА_6 , яка народилася у 1995 році. Ніхто з вищеперелічених осіб не звертався за виділом своєї частки у колгоспному дворі. Згідно довідки Семаківського старостинського округу Городенківської міської ради №16/65 від 01.05.2025 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на день смерті ОСОБА_3 , позивач була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем. Отже, у відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України, позивач прийняла спадщину за заповітом. Спадкове житлове господарство обліковувалося як колгоспний двір та належало бабусі позивача. Після смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Коломийського РНО Стефурак Н.Я. заяву, якою прийняла спадщину. Однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі за заповітом вона не може через його реєстрацію, як колгоспного двру без визначення часток його членів, а тому змушена звернутися з позовною заявою до суду. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе.

09 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання в справі призначено на 05 червня 2025 р. о 10:00 год у приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7 м. Городенка Івано-Франківської області, зал судових засідань № 2). Витребувано від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Семаківці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, Витяг зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. У разі відсутності спадкової справи, зобв`язано надати відомості про її відсутність.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.05.2025 на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 , що доводиться свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1989. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2025 року право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , була виділена земельна ділянка площею 0,1466 га, що доводиться довідкою Семаківського старостинського округу Городенківської міської ради №16/66 від 01.05.2025. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно довідки Семаківського старостинського округу Городенківської міської ради №16/319 від 13.12.2021, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Згідно погосподарської книги Семаківської сільської ради за 1991-1995 роки, впродовж цих років у господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_3 , її син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_5 , яка прибула у господарство в 1994 році після реєстрації шлюбу, та внучка ОСОБА_6 , яка народилася у 1995 році. Оскільки станом на 15.04.1991 у житловому госпдарстві проживали 2 члени колгоспного двору, частки яких є рівними, то кожному з них належить, відповідно по . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2024, актовий запис № 363. Спадкодавець ОСОБА_3 належну їй частку колгоспного двору заповітом розпорядила внучці ОСОБА_1 , яка, згідно приписів ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину. Відповідно, вона підставно претендує на частку спадкового житлового господарства. Позивачу за зустрічним позовом, як члену колгоспного двору, теж належить частка господарства. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 для того, щоб мати змогу розпорядитися на власний розсуд своєю часткою у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , повинен спочатку зареєструвати своє право на це майно. Правовий режим спільної сумісної власності членів колгоспного двору випливає із свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1989 року, та з приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Однак, жодного правовстановлюючого документу, в якому було б визначено право власності всіх членів колишнього колгоспного двору, немає. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе.

21 травня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом (справа №342/460/25, провадження №2/342/450/2025) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом(справа № 342/460/25, провадження №2/342/427/2025), присвоєно об`єднаній справі № 342/460/25, провадження №2/342/427/2025.

24 червня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08 липня 2025 о 09:40 год в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (зал судових засідань №2, вул. Героїв Євромайдану, 7, м. Городенка). У судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі.

Учасники справи в судове засідання 08 липня 2025 о 09:40 год не з`явилися.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 до суду подала заяву, в якій просила судове засідання розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Зазначила, що при вирішенні зустрічного позову покладається на розсуд суду.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 до суду подав заяву, в якій просив судовий розгляд справи проводити без його участі. Зустрічний позов підтримує. При вирішенні первісного позову покладається на розсуд суду.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно зі ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 16 вересня 1989 року Виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області, на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09 серпня 1989 року, доводиться, що в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_1 за АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Дане домоволодіння зареєстроване в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , та записано в реєстрову книгу за № 192.

Відповідно до даних ОКП «Коломийське МБТІ» станом на 31.12.2012 р. нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , належить: голові колгоспного двору ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.09.1989 р. згідно з рішенням цього ж виконкому № 141 від 09.08.1989 р., реєстровий № 192, що доводиться Інформацією про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно архівних даних Вих. № 83418 від 28.01.2025, наданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 425388585 від 05.05.2025, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0,1466 га, що доводиться довідкою № 16/66 від 01.05.2025, виданою Семаківським старостинським округом Городенківської міської ради.

З копії технічного паспорта на будинок садибний типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , встановлено, що житловий будинок споруджено в 1985 році, господарські будівлі і споруди в 1987 році.

Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 12 від 27.01.2025, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 29.01.2025 становить - 250 200 грн.

Ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Погосподарські книги 1986-1990 року Семаківської сільської ради не збереглися, тому що 02 серпня 2015 року в приміщенні Семаківської сільської ради виникла пожежа, внаслідок чого вогнем було знищено ряд документації, в тому числі і по господарські книги сільської ради, що вбачається із довідки № 16/94, виданої 24.06.2025 Семаківським старостинським округом Городенківської міської ради.

Відповідно до копії погосподарської книги Семаківської сільської ради, за період 1991-1995 р.р. в господарстві по АДРЕСА_1 , що належало до суспільної групи - "колгоспники", проживали: ОСОБА_3 , голова двору, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи колгосп «Жовтнева революція», посада бухгалтер; ОСОБА_2 , син, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , невістка, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , внука, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як стверджується довідкою № 16/68 від 01.05.2025, виданою Семаківським старостинським округом Городенківської міської ради, ОСОБА_5 , 1977 р.н. прибула в господарство за адресою: АДРЕСА_1 , у 1994 році, після реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 .

Про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 01 жовтня 1994 року уклали шлюб, доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 , виданого 01 жовтня 1994 року.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року №697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" передбачено, що Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У господарстві, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 були зареєстровані: ОСОБА_3 , 1954 р.н., член господарства записаний першим, ОСОБА_2 , 1973 р.н., син; суспільна група господарства колгоспники, що доводиться довідкою № 16/319 від 13.12.2021, виданою Семаківським старостинським округом Городенківської міської ради.

Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на праві спільної власності належав по частці колишнім членам колгоспного двору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст.1236 ЦК України).

Згідно із заповітом, посвідченим 02.01.2018 року секретарем Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області Пахульською О.М. та зареєстрованим в реєстрі за №1, ОСОБА_3 , ід. код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження село Семаківці, Городенківського району, Івано-Франківської області, жителька села Семаківці, Городенківського району, Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона законом матиме право заповіла онучці ОСОБА_1 , 1995 рок ународження. Даний заповіт є чинний та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 61835674, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 70 років в с. Семаківці, Городенківської ТГ, Коломийського району, Івано-Франківської області, про що 22 червня 2024 року складено відповідний актовий запис № 363, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 22 червня 2024 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

ОСОБА_3 , 1954 року народження, жителька с. Семаківці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , також за вказаною адресою на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1995 р.н., внука, ОСОБА_8 , 1983 р.н., зять, ОСОБА_9 , 2019 р.н., правнук, ОСОБА_2 , 1973 р.н., син, ОСОБА_5 , 1977 р.н., невістка, ОСОБА_10 , 1996 р.н., внук, що доводиться довідкою № 16/65 від 01.05.2025, виданою Семаківським старостинським округом Городенківської міської ради.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є внукою ОСОБА_3 , що стверджується копіями:

-свідоцтва про народження (повторно) серія НОМЕР_4 , виданого 09.08.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ;

-свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , виданого 25 вересня 2014 року, з якого слідує, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , після державної реєстрації шлюбу 25.09.2014 з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , присвоєно прізвище « ОСОБА_11 »;

-свідоцтва про народження (повторно) серія НОМЕР_6 , виданого 09.08.2024, з якого слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_12 та ОСОБА_3 .

Дід ОСОБА_1 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_13 в с. Семаківці, Городенківського району, Івано-Франківської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть (повторно) серія НОМЕР_7 , виданого 02.05.2025.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 є її внука ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом).

Батько ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (як непрацездатний син померлої, інвалід 3 групи) подав приватному нотаріусу Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я.заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині, якою повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_9 померла його мати ОСОБА_3 , останнім місцем реєстрації якої було село Семаківці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, яка склала заповіт на все належне їй майно на ім`я його дочки ОСОБА_1 . Він, ОСОБА_2 відмовляється від прийняття спадщини по закону та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку), так як його частка у спадщині забезпечена за рахунок іншого спадкового майна.

Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 211/2024 (номер у Спадковому реєстрі № 72870175), заведену після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на підставі заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 від 21.08.2024, поданої, у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України.

Приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. 29.04.2025:

- ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0715 га, кадастровий номер :01:002:0303, за земельними угіддями рілля, яка розташована в урочищі «Під лісом» в селі Семаківці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій ОСОБА_3 .

- ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,1466 га, кадастровий номер :01:001:0301, цільове призначення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруж (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_3 .

- ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,2054 га, кадастровий номер :01:001:0043, за земельними угіддями рілля, яка розташована в урочищі «за городами, ІІ перія» в селі Семаківці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій ОСОБА_3 .

- ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,2099 га, кадастровий номер :01:001:0167, за земельними угіддями рілля, яка розташована в урочищі «Під могилою» в селі Семаківці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій ОСОБА_3 .

- ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,6277 га, кадастровий номер :03:001:0233, за земельними угіддями рілля, яка розташована за межами села Семаківці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_3 .

До складу спадщини ОСОБА_3 входить також 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При зверненні ОСОБА_1 доприватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я.щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , нотаріус відмовила, у зв`язку із тим, що померлій належала тільки частка в житловому будинку, яка конкретно не визначена, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.04.2025.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належав до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку по частці кожному. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 .

Через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч. 3 ст. 1296 ЦК України.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦПК України).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦПК України).

Відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Судом встановлено, що частка у майні колгоспного двору належить ОСОБА_2 , у силу закону. Неоформлення права власності документально не позбавляє їх права на належну їм частку у майні колгоспного двору.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що:

- позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , успадковану нею після смерті баби ОСОБА_3 . В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити;

- зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, а саме за відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належала йому як колишньому члену колгоспного двору.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297, 355-356, 368-370, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасники справи:

-позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ;

-відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 .

Судове рішення складено 08.07.2025.

Суддя: Федів Л. М.