Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4698/23

номер провадження 2/695/174/25

26 червня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №2908920 відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 10 000 грн. строком 360 днів. Сторони договору погодили його умови, проценти за користування кредитом, визначили графік платежів. 17 травня 2023 року між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №17052023 щодо відступлення прав вимоги, зокрема згідно з витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 49 997 грн. 55 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 39 997 грн. 55 коп. сума заборгованості за відсотками. Позивач наполягає, що відповідач отримавши кредитні кошти за умовами вказаного договору свої зобов`язання щодо своєчасного та повного їх повернення не виконала, грошові кошти не повернула ні первісному кредитору ні позивачу. Крім того позивач, після отримання права грошової вимоги до відповідача не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Також 20.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5570973 відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 25 000 грн., строком на 360 днів. Сторони договору погодили його умови, проценти за користування кредитом, визначили графік платежів. 19 червня 2023 року між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №19062023 щодо відступлення прав вимоги, зокрема згідно з витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 89 675 грн., з яких: 25 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 64 675 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач наполягає, що відповідач отримавши кредитні кошти за умовами вказаного договору свої зобов`язання щодо своєчасного та повного їх повернення не виконала, грошові кошти не повернула ні первісному кредитору ні позивачу. Крім того позивач, після отримання права грошової вимоги до відповідача не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Ухвалою судді від 06.12.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти задоволення позову 22.01.2025 відповідачем надано до суду відзив, в якому остання вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки подані позивачем копії договорів факторингу не відповідають оригіналу, адже містять не всі його сторінки, а також не містять невід`ємних додатків до договору, що свідчить про неналежність доказів того, що між зазначеними в позовній заяві кредитними організаціями було укладено договори факторингу за якими первісні кредитори відступили право вимоги за кредитними договорами позивачу. Крім того до позовної заяви не додано належних доказів, що відповідача повідомлено про відступлення права вимоги щодо нього, відсутні докази перерахування коштів на банківський картковий рахунок відповідача, та відсутній належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитними договорами, який повинен бути підтверджений первинними бухгалтерськими документами, які мають підтверджувати розмір заборгованості по кредитним договорам. Таким чином відповідач у задоволенні позову просила відмовити.

05 лютого 2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач та попередні кредитори не є банківськими установами, а тому на нього не розповсюджується дія Положення №254 від 18.06.2003р. на яку посилається відповідач. При цьому відповідач не заперечує факту перерахування кредитних коштів на свій рахунок, будь-яких доказів які б спростували факт перерахування коштів не надає. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноручно отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Позивачем надано належні докази переходу прав за зобов`язаннями до нового кредитора, а подання доказів, зокрема лише частини укладеного договору про перехід прав вимоги чи частини відповідно реєстру боржників відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг із нього. Договори факторингу між первісними кредиторами та позивачем укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладення цих договорів та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. Також відповідач долучив до відзиву розрахунок заборгованості за кредитними договорами , договори факторингу, акти приймання-передачі інформації згідно з реєстру боржників, витяг з реєстру боржників та підтвердження направлення відповідної копії відзиву відповідачу.

У судове засідання представник позивача не прибув, у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу за відсутності сторони позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань суду не подала.

Представник відповідача, адвокат Брус С.М. в судове засідання не з`явився не повідомивши суд про причини неявки. Попередні судові засідання, призначені на 21.02.2025 та 26.03.2025, вже були відкладені на підставі клопотань представника відповідача. З огляду на це, та беручи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про поточне судове засідання, а також наявність у матеріалах справи відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності належно повідомленого представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 06.02.2022 відповідач та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2908920, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 1,09%, за стандартною процентною ставкою 1,99%.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 Кредитного договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , або іншої платіжної картки клієнта , реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Згідно п.п.2.4 п.2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта.

Порядок обчислення процентів, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені у вказаному підписаному сторонами кредитному договорі.

При цьому суд зауважує, що у відповідності до п.п. 1.1. Кредитного договору, укладання Кредитного договору здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

Відповідно до п.п.9.7. Кредитного договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (п.п. 9.9. Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті, повністю Приймаючи умови Кредитного Договору, Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальбні платіжні рішення « за вих.. №1-0103 від 01.03.2024 вказане Товариство є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг, в тому числі з переказу коштів без відкриття рахунку. 06.02.2022 сума в розмірі 10 000 грн. від ТОВ «Лінеура Україна» була успішно перерахована для зарахування на картку НОМЕР_1 .

17.05.2023 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

17.05.2023 сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №17052023 від 17.05.2023 та скріпили його печатками.

У витязі з реєстру боржників до договору факторингу №17052023 від 17.05.2023 зазначено, що позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2908920 в сумі 49 997,55 грн, з яких: 10 000 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 39 997,55 грн . сума заборгованості за відсотками.

Аналогічні обставини підтверджуються повним витягом реєстру боржників, який додано позивачем до відповіді на відзив.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаним вище договором становить 49 997,55 грн, з яких: 10 000 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 39 997,55 грн . сума заборгованості за відсотками.

Крім того судом встановлено, що 20.02.202 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 5570973, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит, загальний розмір якого становить 25 000 грн., строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % за день користування кредитом за стандартною процентною ставкою, 0,796 % за день користування кредитом за зниженою процентною ставкою, що передбачено пунктами 1.5.1 - 1.5.2 Договору. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідно до п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 .

Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту, яким є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідач також підписала електронним підписом паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 22.06.2023 № 2869 вказане Товариство 20.02.2022 здійснило переказ коштів в розмірі 25 000 грн. від ТОВ «Авентус Україна», сума коштів була перерахована для зарахування на картку НОМЕР_1 .

19.06.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.2 зазначеного Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 16.06.2023 за Договором факторингу № 19062023 від 19.06.2023, ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу, від клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5570973.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5570973 заборгованість за період становить 89 675 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 25 000 грн., заборгованість за відсотками 64 675 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається, що було укладено вказані вище кредитні договори.

Вказані договори було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

З огляду на зазначене, суд вважає доведеним, що вказані договори були підписані позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номери телефонів, зазначеними останньою, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договорів містяться коди ідентифікатори відповідачки, що і є її безпосереднім підписом.

Щодо розміру заборгованості за кредитними договорами суд зазначає, що вказаними договорами чітко визначені умови кредитування, зокрема розміри наданих кредитів/позик, проценти за користування кредитами/позиками, проценти за понадстрокове користування кредитами/позики, комісія за надання кредиту/позики, строки кредитування тощо. З зазначеними умовами відповідачка ознайомилася та погодилася, підписавши кредитні договори електронним підписом з використанням одноразових ідентифікаторів, так само як і погодилася і підписала розрахунки загальної вартості кредиту/позики до кожного з договорів.

Водночас, відповідачкою власних розрахунків не наведено та не спростовано надані позивачем розрахунки по кредитним договорам.

Таким чином, підстав для неврахування наданих позивачем розрахунків, а також підстав для визнання таких розрахунків неправомірними, суд не вбачає.

Розрахунки заборгованості відповідача по кредитним договорам, надані суду, відповідають вимогам закону. Відповідач не спростувала надані позивачем розрахунки заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала.

Виписка з карткового рахунку відповідача позивачем надана бути не може, оскільки позивач не є банківською установою, а тому позбавлений можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Також суд зважає, що відповідачем не надано виписки за рахунком на підтвердження обставин, зазначених у відзиві на спростування позовних вимог, тобто що зазначені карткові рахунки, на які здійснювалися зарахування коштів, не належать відповідачці, тощо.

Щодо укладених позивачем договорів факторингу суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.

З урахуванням приписів ст. 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків (п. 41 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012).

У справі, що розглядається встановлено, що договори факторингу передбачають, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п. 1.2 договорів).

Так, позивачем на підтвердження переходу права вимоги за кредитними договорами щодо боржника було надано до кожного договору факторингу копію акта прийому-передачі Реєстру боржників та витяг з Реєстру боржників.

Відтак, позивач, надавши витяги з договорів факторингу, що стосуються відступлення прав вимоги за кредитними договорами саме щодо відповідача, вправі розраховувати, що суд на підставі таких доказів матиме змогу встановити дійсні фактичні обставини у справі.

Суд звертає увагу, що доказів наявності судових спорів щодо визнання договорів факторингу недійсними матеріали справи не містять та відповідачкою не зазначено.

При цьому, слід наголосити, що оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).

Враховуючи викладене вище, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, які підтверджують набуття позивачем права вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами.

Отже, суд приймає до уваги, що зазначені вище договори (кредиту, позики, про споживчий кредит тощо), є основним джерелом доказів щодо наявності кредитних правовідносин з ОСОБА_1 , так як визначають їх зміст, а договір факторингу в частині, наданій позивачем, безумовно підтверджує наявність в позивача права вимоги до відповідачки за укладеними з попередніми кредитороми договорами.

Інші доводи, наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правомірність заявлених позовних вимог не спростовують.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд задовольняє у повному обсязі, тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2684 грн. підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, клопотання відповідача щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден. номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість: за Кредитним договором № 2908920 від 06.02.2022 року в сумі 49 997 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 55 коп. та за Кредитним договором № 5570973 від 20.02.2022 року в сумі 89 675.00 (вісімдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень, а всього 139 672 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2684.00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду або через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 01 липня 2025 року.

Суддя Середа Л.В.