Справа № 202/2763/25
Провадження № 2-о/202/142/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дребот І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренка М.М.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем

В обгрунтування зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер цивільний чоловік позивача - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/4 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 3/4 частини вищевказаної квартири належать на праві власності позивачу ОСОБА_2 донці позивачки - ОСОБА_4 та онуці позивача - ОСОБА_5 рівних частках. Приблизно з 1980-1984 р. Позивач разом з ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю та у 1982 році одружилися. У листопаді 2001 року розірвали шлюб, проте продовжили жити разом й надалі. У 2018 році лікарями ОСОБА_3 було встановлено діагноз рак простати та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Наприкінці 2024 року Позивач вирішила юридично переоформити спадщину після смерті ОСОБА_3 та звернулась до нотаріуса. Нотаріусом 26.02.2025 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність надання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим.

У зв`язку з чим вимушена була звернутися до суду.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року було прийнято позову заяву до розгляду та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 20.05.2025 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Приватний нотаріус Беденко С.В. у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином.

Вислухавши представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у любі до листопада 2001 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 04.03.2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 428196.

Спадкодавець був зареєстрований разом з Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживали разом з 1987 року і по день смерті, що підтверджується довідкою департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 10/5-371 від 21.02.2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Наприкінці 2024 року Позивач вирішила юридично переоформити спадщину після смерті ОСОБА_3 та звернулась до нотаріуса. Нотаріусом 26.02.2025 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність надання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що вони є сусідами ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_3 та дійсно з1987 року проживали разом по дату смерті адже товаришували, допомагали та навідувались до них. Вказали, що вони вели спільне господарство, мали спільні витрати.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом норм статей 1268 і 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, за змістом норм ст.ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин смерті спадкодавця) місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з вимогами частини 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, позивач та ОСОБА_3 мали спільний побут та проживали як одна сім`я з 1987 року та навіть після розлучення у 2001 році.

За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними.

Так, вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем, суд виходить з того, що за змістом норм чинного процесуального законодавства (ст.ст.293, 315 ЦПК України), якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо ж між сторонами правовідносин із встановлення такого факту вбачається спір про право, питання про його встановлення вирішується в порядку позовного провадження. Схожі за змістом роз`яснення надано у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року по справі №521/19930/19.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 12 листопада 2020 року по справі №750/12880/19.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то судом в ході розгляду справи з пояснень допитаних свідків та матеріалів справи у їх сукупності достеменно встановлено, що хоча позивач та ОСОБА_3 з 1987 року фактично мешкали разом за адресою реєстрації до моменту смерті спадкодавця і продовжує мешкати далі за тією ж адресою. За таких обставин позовна вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є обґрунтованою та доведеною, а отже підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 76-81, 89, 206, 263-265, 315 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1259, 1268, 1270 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 1987 року і по день смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошено 03.07.2025 року.

Суддя І.Я. Дребот