Справа № 346/610/25
Провадження № 22-ц/4808/803/25
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів -- Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Коломийська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Коломийської міської ради

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Васильковського В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , якій на праві власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,10 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 , для обслуговування будівель та господарських споруд.

Згідно заповіту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке належало їй, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі всі права які належали їй за законом, заповіла позивачці.

З відповіді на запит приватного нотаріуса Трачук Л.В. від 12.08.2024 року №1959/1/02.8-26, виданої ЦНАП Коломийської міської ради за даними реєстру Коломийської територіальної громади, що ведеться управлінням «Центр надання адміністративних послуг» міської ради з 04.04.2016 року станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що на день смерті не проживала разом з померлою, а також їй не було відомо про наявність заповіту на її користь, вона не звернулась із відповідною заявою та документами до нотаріуса для прийняття спадщини. Прибираючи старі сімейні фотографії та документи, позивачка натрапила на заповіт, який тітка залишила все своє майно на неї, тоді їй і стало відомо на наявність заповіту від 03.05.2017 року за реєстром №724.

Дізнавшись про заповіт та маючи намір прийняти ОСОБА_1 , звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Трачук Л.В. із заявою про прийняття спадщини, однак повідомленням №333/01-16 від 28.08.2024 року у прийнятті спадщини, їй було відмовлено у зв?язку з неприйняттям спадщини нею, як спадкоємицю, тобто, не подачею заяви про прийняття спадщини до шести місяців після смерті ОСОБА_2 .

Просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в 3 (три) місяці з часу набрання рішення суду законної сили.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2025 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в 3 (три) місяці з часу набрання суду законної сили.

Не погодившись з рішенням суду, Коломийська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 року у справі №686/5757/23, згідно якої безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтересах територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Вважає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіт є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Посилається на те, що судом не враховано того, що позивачка не надає жодної інформації у даній заяві про наявність будь-яких осіб, які на її думку, мали б спадкувати за законом спадщину померлої як спадкоємці першої черги.

Суд не надав оцінки тому факту, що позивачка не цікавилась спадщиною померлої протягом трьох років з дня відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) свідчить ні про що інше як про пасивну поведінку спадкоємця.

Вказує, що така підстава пропуску строку як незнання про існування заповіту та невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину не може визнаватися поважною причиною пропуску такого строку.

Звертає увагу суду на те, що позивачка одержала повідомлення нотаріуса ще 28 серпня 2024 року, проте звернулась до суду з вказаною позовною заявою тільки в лютому 2025 року, тобто майже після спливу шести місяців з одержання повідомлення. Така поведінка спадкоємця зовсім не свідчить про вчинення активних дій для отримання вимог закону щодо оформлення власних спадкових прав.

Скаржник вважає, що в даній справі відсутні поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому оскаржуваним рішення суду порушується право територіальної громади на визнання спадщини відумерлою.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2025 року ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Просить рішення суду залишити без змін, стягнути з Коломийської міської ради судові витрати.

Посилається на те, що ОСОБА_1 , не було відомо про наявність заповіту на її користь, відповідно вона пропустила строк для прийняття спадщини. Майно, яке належало померлій ОСОБА_2 , не може вважатися відумерлим, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом, що є особистим розпорядженням покійної. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про відмову від прийняття спадщини, тому відсутні підстави для визнання спадщини відумерлою.

У судове засідання представник Коломийської міської ради у не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 не визнала апеляційну та вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без відповідача по справі, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що необізнаність позивачки про наявність заповіту, яка не є спадкоємцем за законом першої черги є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно без з`ясування всіх обставин по справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис про смерть № 1327, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 01.09.2021 року.

Відповідно до тексту заповіту від 03.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Трачук Л.В., на випадок своєї смерті ОСОБА_2 , зробила таке розпорядження: все своє майно, яке буде їй належати, з чого б воно не складалося, і де б воно не знаходилося і взагалі все те, на що вона буде мати право за законом заповідає ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про Державну реєстрацію прав № 32770701 від 04.01.2012 року та власником земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія ІФ 17-2-002-413 від 27.04.1994 року згідно якого ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування будівель та господарських споруд, площею 0,10 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 .

За даними реєстру Коломийської територіальної громади, що ведеться управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради з 04.04.2016 року, станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить відповідь на запит Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради.

З повідомлення № 333/01-16 від 26.08.2024 року, приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Трачук Л.В., вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і для її прийняття закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 стверджувала, що померла ОСОБА_2 є її тіткою, і, відповідно, вона є спадкоємцем померлої за заповітом, про який вона не була обізнана, однак у строк, визначений законодавством, не подала до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті тітки, та вказувала, що на заваді їй стала юридична необізнаність з порядком прийняття спадщини та наслідками несвоєчасного звернення до нотаріуса, що не дало їй можливості своєчасно скористатися своїм правом спадкоємця та звернутися із відповідною заявою до нотаріальної контори у передбачений законом строк. Одночасно позивачка вказувала, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування.

Для повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи Івано-Франківським апеляційним суду від 17.06.2025 року було задоволено клопотання представника позивачки про витребування з Коломийської районної державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Трачук Л.В. інформації про наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На виконання вимог ухвали апеляційного суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу надано відповідь про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відкривалась.

Під час судового засідання 30 червня 2025 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії паспорта ОСОБА_3 , копії свідоцтва про укладення шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 доказів. Вказане клопотання було задоволено та долучено до матеріалів справи вказані документи, з яких вбачається, що між позивачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , 17.11.1984 року було укладено шлюб.

Під час розгляду справи представник позивачки суду пояснила, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки був зареєстрований на момент смерті, постійно здійснював догляд за домоволодінням і надалі доглядає за ним.

Згідно відповіді Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради на адвокатський запит від 12.08.2024 року №1959/02.8-26 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги, що відповідно до вказаної інформації Управління «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради, з померлою ОСОБА_2 був зареєстрований ОСОБА_3 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та підстави їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75)).

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц).

У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що разом із спадкодавцем на момент її смерті проживав та був зареєстрований ОСОБА_3 .

Представник позивачки під час розгляду справи пояснила, що ОСОБА_3 є чоловіком позивачки, який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки був зареєстрований на момент смерті, постійно здійснював догляд за домоволодінням і надалі доглядає за ним.

Установивши, що ОСОБА_3 може бути спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 відповідно до ст.1264 ЦК України , колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , який не був залучений позивачкою до участі у цій справі в якості відповідачів.

Відповідно до змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно відмовити через неналежний суб`єктний склад учасників справи.

В свою чергу, позивачка ОСОБА_1 не позбавлена можливості повторно звернутися до суду першої інстанції з відповідним позовом до належних відповідачів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у справі підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що згідно ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Із підстав викладеного, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності заявлених вимог оцінці не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Коломийської міської ради задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський