Справа №717/612/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.

за участі секретаря: Житарюк А.С.

розглянув в залі суду в селищі Кельменці у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «ВІКТОРІЯ-2» про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Представник позивачки ОСОБА_2 подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, у якій просить визнати відсутнім право оренди Фермерського господарства «Вікторія-2» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0798га, з кадастровим номером :02:002:0118, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та усунути перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою шляхом повернення її ОСОБА_1 з незаконного володіння Фермерського господарства «Вікторія-2». Здійснити розподіл судових витрат.

Представник позивача: Розанова Ольга Зіновіївна.

Представник відповідача: Друганов Валентин Анатолійович.

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з 2007 року фермерське господарство «Вікторія-2» користується земельною ділянко ОСОБА_1 . Позивачка отримує оренду плату. Позивачка знала про укладений договір оренди, надала копію державного акту та інші документи.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки. Позивачка не передавала земельну ділянку в оренду ФГ «Вікторія-2». У 2007 році ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки, але копію договору оренди їй не дали. Позивачка вважала, що договір оренди укладено на 10 років. На зборах у 2023 році представники фермерського господарства дали оригінали договорів оренди. Позивачка виявила, що не підписувала договір і звернулася за правовою допомогою. ОСОБА_1 виявила, що зареєстроване право оренди. Договір укладено на умовах, які ОСОБА_1 не погоджувала. Позивачка звернулася із заявою щодо підробки документу і в даний час здійснюється кримінальне провадження за фактом підробки договору оренди. Наявний висновок експертизи, яким підтверджено, що підпис у договорі оренди вчинений не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підписи ОСОБА_1 підроблені в акті прийому-передачі і в акті погодження меж. Фермерське господарство «Вікторія-2» користується земельною ділянкою позивачки без належної правової підстави. Представник позивачки просить врахувати, що докази виплати орендної плати суду не надані. ОСОБА_2 вважає, що договір оренди земельної ділянки не міг бути укладений шляхом вчинення конклюдентних дій. ОСОБА_1 не укладала договір оренди земельної ділянки і не підписувала його. ОСОБА_1 надавала документи фермерському господарству «Вікторія-2» у 2007 році, коли укладала перший договір оренди. Позивачка має право на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки із кадастровим номером :02:002:0118, площею 1,0798 га, яка розташована на території Дністровського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №368389 виданого 14 січня 2010 року.

18 квітня 2024 року Дністровською окружною прокуратурою було внесено відомості до ЄРДР за №0000177 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частини першої статті 358 КК України .

Відповідно до висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30 жовтня 2024 року № СЕ-19/126-24/10790-ПЧ, наданого в кримінальному провадженні: 1) підписи у графі «Орендодавець» у двох примірниках договору оренди землі від 01.06.2020 , у графі під написом «від орендаря» у двох примірниках акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.06.2020 у верхній графі під написом «від Орендодавця» громадянин» у двох примірниках акту прийому-передачі земельної ділянки по договору оренди від 01.06.2020 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

На підставі договору оренди землі від 01 червня 2020 року ФГ «Вікторія-2» зареєструвало за собою речове право - право оренди земельної ділянки із кадастровим номером :02:002:0118.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з тих підстав, що договір оренди землі від 01 червня 2020 року вона не підписувала, тобто було відсутнє волевиявлення на його укладання, умови оренди належної їй земельної ділянки не погоджувала, а відповідач користується вказаною земельною ділянкою.

Таким чином,між сторонами склалися земельні правовідносини.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст. 93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В силу ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 cт. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що: «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини».

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22)).

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Суд також враховує правову позицію зазначену у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року по справі № 144/1440/22 (провадження № 61-12561сво24)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У відзиві представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 отримувала орендну плату від відповідача, проте, відповідачем та його представником в порушення ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували такі обставини.

Відповідач та його представник в порушення ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що обома сторонами виконувалися умови саме договору оренди землі від 01 червня 2020 року (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі саме відповідно до умов договору від 01 червня 2020 року), тому кваліфікація договору як укладеного виключається і такий договір оренди вважається не укладеним.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Позивачка заперечує факт підписання нею договору оренди землі від 01 червня 2020 року, погодження між сторонами істотних умов договору.

Суд вважає, що позивач та його представник не надали доказів на підтвердження наявності перешкод з боку відповідача в користуванні спірною земельною ділянкою, а лише зазначили, що відповідач безпідставно використовував земельну ділянку, тобто без відповідного договору оренди.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не набув прав орендаря за договором оренди землі від 01 червня 2020 року і при цьому позивачка та її представник не надали суду доказів, що відповідач чинить фізичні перешкоди позивачці в користуванні належною їй земельною ділянкою.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що за відсутності доказів перешкод позивачці в користуванні земельною ділянкою з боку відповідача, в задоволенні вимоги позивачки зобов`язати відповідача повернути спірну земельну ділянку слід відмовити. Належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання відсутнім права оренди земельної ділянки.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати відсутнім право оренди фермерського господарства «Вікторія-2» на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0118, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :02:002:0118,, шляхом повернення її позивачу з незаконного володіння фермерського господарства «Вікторія-2» слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 968 гривень 96 копійок у рахунок відшкодування судових витрат у вигляді судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.1 ст.15 , ч.1,2 ст. 16, ст. 317, 319,321,391, ч.1 ст.407, ч.2 ст. 792 ЦК України , ст. ст. 90, 93, 124 Земельного кодексу України, ч.1 ст.2, ст. 13, 14, 16 Закону України "Про оренду землі", керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки с. Іванівці Дністровського району Чернівецької області до фермерського господарства «Вікторія-2», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31967674, яке розташоване в с. Іванівці Дністровського району Чернівецької області , вулиця Колгоспна будинок 2, про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Визнати відсутнім право оренди фермерського господарства «Вікторія-2» на земельну ділянку площею 1,0798 га, кадастровий номер :02:002:0118 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства , яка належить ОСОБА_1 .

В задоволенні позовної вимоги усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 1.0798 га, з кадастровим номером :02:002:0118, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з незаконного володіння фермерського господарства «Вікторія-2» - відмовити.

Стягнути з фермерського господарства «Вікторія-2» на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.

Суддя: