Номер провадження: 22-ц/813/4355/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

18 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позивач просила суд:

- збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення суду на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 до твердої грошової суми 28 000 грн. щомісячно

- стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 4 339 грн. щомісячно;

- стягнути витрати на правову допомогу 40 000 грн.

Позовна заява вмотивована тим, що з 2012 по 2013 роки перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 . У шлюбі народився син ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Рішенням суду від 24.04.2013 з батька дитини стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. з 09.10.2012 і до 21.03.2030. Наразі прожитковий мінімум на дитину від 6 років - 2 833 грн., а гарантований мінімум - 1 416,15 грн. Однак реальні витрати на дитину, якій 13 років, є значно вищими. Мати самостійно не може утримувати сина на ті аліменти, які сплачує батько. Крім того, вона має другу дитину ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яку також утримує сама. Незважаючи на те, що позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за 3-річною дитиною і має 12- літнього сина, вона працює на дому, надає послуги манікюру. Батько був і продовжує працювати моряком, має високий дохід. Хоча він це приховує, він перебуває за кордоном, неможливо отримати відомості про його дохід за кордоном, він працює моряком на судах іноземних судновласників та отримує заробітну плату приблизно 4 000 доларів США щомісячно. Інших дітей у нього немає. Як тільки відповідач дізнався про подання цього позову до суду, він почав приховувати інформацію про роботу та дохід. Усі його дії свідчать про навмисне приховуванням ним свого дійсного доходу. Крім того, він не спростував, що не працює моряком, відповідні підтверджуючі документи про це його представник відмовився надати. Позивач вважає, що батько може сплачувати аліменти на дитину 28 000 грн. щомісячно, що складає близько 1/4 частину його доходів та відповідає потребам дитини, витрати на утримання якої складають 5 000 6 000 грн. щомісячно на харчування, 4 200 грн. на одяг, а також витрати на освіту та оздоровлення й відпочинок.

Крім того, син в силу свого стану здоров`я (кіфоз 2 ступеня грудно-поперекового відділу хребта, сколіоз 1 ступеня, деформація грудної клітки) потребує додаткових витрат на лікування, вартість яких складає 7 283 грн. щомісячно. Також дитина має здібності до програмування та відвідує додаткові зайняття, вартість яких складає 1 395 грн. щомісячно (сплачені матір`ю на користь міжнародної шкоди програмування Logika), а загальна сума додаткових витрат на дитину щомісячно складає 8 678 грн., половина чого складає 4 339 грн. щомісячно.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав. Визначені судом аліменти він сплачує, сума щомісячних аліментів складає 1 500 грн. Стверджує, що він не працює, немає доходу, його утримують його родичі. В зв`язку з цим, аліменти на утримання дитини останнім часом фактично сплачує його тітка ОСОБА_6 . Позивач не надала доказів, що витрачає на дитину більше 50 000 грн. щомісяця. Відповідач має травму коліна, яка потребує витрат на лікування. Жодних доказів понесення позивачем додаткових витрат на дитину вона не надала. Просив відмовити в стягнення витрат на правову допомогу, оскільки адвокат не надав детальний опис робіт та акт прийому передачі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються в твердій грошовій сумі з ОСОБА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 (справа №1522/23821/12) на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), шляхом збільшення розміру аліментів. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 10 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з починаючи з дня набрання рішенням законної сили й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 1 073,60 гривень. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити оскаржуване рішення суду та стягувати з нього 3000 грн аліментів, у задоволенні решти позовних вимог відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)до 2022 року у відповідача дійсно був дохід, що підтверджується відповідними відповідями банківських установ, але на час розгляду справи він такого доходу не мав;

2) представником позивача до позовної заяви не було надано у встановленому законом порядку перелік документів на підтвердження надання правової допомоги та її вартості у зв`язку із цим вимога про стягнення витрат на правову допомогу не можу підлягати задоволенню.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)відповідно до матеріалів справи відповідач проблем зі здоров`ям не має, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має;

2)в частині додаткових витрат на дитину судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено, так як дитина навчається та потребує лікування, зумовленого його станом здоров`я;

3)визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 квітня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, а рішенням суду від 08.11.2013 (справа №2/522/14103/13ц) шлюб розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_7 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 05.04.2012).

На підставі рішення суду від 24.04.2013 (справа № 1522/23821/12) з батька стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно починаючи з 09.10.2012 до 21.03.2030.

Позивач визнав, що заборгованості по сплаті аліментів немає. Останнім часом аліменти замість батька сплачувала ОСОБА_6 : 21.07.2023 - 1 500 грн, 21.08.2023 1 500 грн, 21.09.2023 1 500 грн, 26.10.2023 1 500 грн, 21.11.2023 1 500 грн, 21.12.2023 1 500 грн, 18.01.2024 1 600 грн, 15.02.2024 1 600 грн, 21.03.2024 3 000 грн, 17.04.2024 1 600 грн, 19.05.2024 1 600 грн, 18.06.2024 1 600 грн, 24.07.2024 1 600 грн, 15.08.2024 1 600 грн., 20.09.2024 1 600 грн, 17.10.2024 1 600 грн.

ОСОБА_2 від іншого чоловіка народила ще одну дитину ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 28.01.2022).

Неповнолітній ОСОБА_3 (13 років) разом з матір`ю зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживають в м. Одесі.

За даними Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 неодноразово перетинав кордон в період з 04.01.2020 по 29.01.2022, а 07.07.2023 виїхав з території України транспортним засобом № НОМЕР_3 і після цього на територію України не в`їжджав.

04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Одеського морського порту заяву-анкету про оформлення (продовження строку дії) посвідчення особи моряка, в якій зазначив, що з 06.01.2020 по 11.02.2020, з 10.03.2020 по 16.06.2020, з 12.08.2020 по 19.10.2020, з 14.12.2020 по 05.02.2021, з 14.12.2021 по 26.01.2022 працював судоводом на судні AB FPSO Cidade De Victoria.

Листом від 30.04.2024 Державна служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України повідомила, що ОСОБА_1 не звертався до Адміністрації судноплавства щодо отримання послужної книжки моряка та присвоєння звання та/або підтвердження збереження професійної компетенції.

Листом від 28.10.2024 ДП «Моррічсервіс» повідомило, що ОСОБА_1 не звертався до ДП «Моррічсервіс» за отриманням організаційно-технічних послуг щодо продовження строку дії посвідчення особи моряка та отримання послужної книжки моряка.

В АТ «Південний» Райлян М.С. мав відкриті рахунки:

- НОМЕР_4 від 22.01.2010 у доларах США, рух коштів з 01.01.2020 по 25.04.2024 не відбувався;

- НОМЕР_5 від 19.03.2012 у доларах США, рух коштів з 01.01.2020 по 25.04.2024 не відбувався;

- НОМЕР_6 від 24.07.2008 у євро, рух коштів з 01.01.2020 по 25.04.2024 не відбувався.

20.В АТ «Універсал Банк» Райлян М.С. мав рахунки:

- НОМЕР_7 у валюті USD, з 01.01.2020 по 17.04.2024 рух коштів не відбувався;

- НОМЕР_8 у валюті UAH, з 01.01.2020 по 17.04.2024 рух коштів не відбувався;

- НОМЕР_9 у валюті UAH, за період з 03.01.2020 по 01.02.2022 відбулося 273 операції, кредит - 55 868,10 грн., залишок - відсутній;

- НОМЕР_10 у валюті UAH, з 03.01.2020 по 17.04.2020 відбулась 31 операція, кредит - 13 085,42 грн., залишок - 7 397,84 грн.

- НОМЕР_11 у валюті UAH, з 01.01.2020 по 17.04.2024 рух коштів не відбувався;

- НОМЕР_12 у валюті UAH, з 01.01.2020 по 17.04.2024 рух коштів не відбувався;

- НОМЕР_13 у валюті UAH, з 02.01.2023 по 21.01.2024 відбулось 126 операцій, кредит - 27 705,81 грн., залишок - 144,42 грн.

21.В AT «Укрсиббанк» ОСОБА_1 мав відкриті рахунки:

- НОМЕР_14 , валюта UAH, рух коштів з 01.01.2020 по 01.05.2024 відсутній;

- НОМЕР_15 , валюта UAH, рух коштів з 03.01.2020 по 02.01.2023, кредит - 406 136,57 грн., залишок - відстуній;

- НОМЕР_16 , валюта EUR, рух коштів відбувався з 17.02.2020 по 28.07.2022, кредит - 41 828,86 Євро, залишок - відсутній;

- НОМЕР_17 , валюта USD, рух коштів відбувався з 18.02.2020 по 17.08.2021, кредит - 1 000 доларів США, залишок - відсутній.

В АТ КБ «Приватбанк» з 01.01.2020 по 18.07.2024 ОСОБА_1 мав банківські рахунки:

1) Угода № SAMDNWFC9 від 01.11.2019

- карта № НОМЕР_18 відкрита 01.11.2019,

- карта № НОМЕР_19 відкрита 19.11.2019,

- карта № НОМЕР_20 відкрита 17.07.2023,

з січня 2020 по 10.05.2024 надходження - 426 519,35 грн., залишок - 405,73 грн.

2) Угода № SAMDNWFC3 від 16.06.2023

- карта № НОМЕР_21 відкрита 16.06.2023,

- карта № НОМЕР_22 відкрита 17.07.2023,

інформація про рух коштів відсутня.

3) Угода № SAMDNWFC3 від 01.11.2019

- карта № НОМЕР_23 відкрита 01.11.2019,

- карта № НОМЕР_24 відкрита 19.11.2019,

- карта № НОМЕР_25 відкрита 17.07.2023,

з 24.12.2020 по 25.08.2021 надходження - 1 627,20 доларів США, залишок - відсутній.

4) Угода № SAMDNWFC1 від 25.09.2019

- карта № НОМЕР_26 - додаткова карта до договору відкрита 17.07.2023, рух коштів не відбувався.

5) Угода № SAMDN3630 від 20.08.2013

- карта № НОМЕР_27 - додаткова карта до договору відкрита 17.07.2023,рух коштів не відбувався.

6) Угода № SAMDNWFC8 від 24.12.2020

- карта № НОМЕР_28 відкрита 24.12.2020, рух коштів не відбувався.

Згідно з довідками лікарі ОСОБА_3 з 22.08.2023 діагностовано кіфоз 2 ступеня грудно-поперекового відділу хребта, сколіоз 1 ступеня, деформація грудної клітки. За станом здоров`я потребує виготовлення та носіння ортеза для спини на грудний. Поперековий та крижовий відділи хребта. 04.07.2020 ушкодження медіального меніска колінного суглоба, а 20.03.2021 діагностовано перелом лівого надколінника зі зміщенням.

ОСОБА_2 сплатила 1 395 грн ОСОБА_9 за місяць навчання сина (квитанція №173388776 від 23.08.2023).

З наданих копій квитанцій проведення операцій в системі UKRSIB online, ОСОБА_6 перерахувала на користь ОСОБА_1 фінансову допомогу родичів: 19.06.2023 у сумі 10 000 грн, 12.02.2024 500 грн, а також перерахувала на користь ОСОБА_1 28.07.2022 400 грн, 16.08.2023 35 000 грн та 14.02.2024 оплатила за ОСОБА_1 страховий платіж у сумі 15 250,56 грн. Зазначені докази подані відповідачем в судовому засіданні 28.11.2024. У прийняття доказів відмовлено з підстав порушення норм ЦПК України (порушення строку подання, відсутність клопотання про поновлення строку, не направлення другій стороні).

Предметом спору є збільшення розміру аліментів, які стягуються в твердій грошовій сумі з батька, підставами - високий дохід батька, а також стягнення додаткових витрат на дитину оскільки дитина хворіє та потребує витрат на розвиток здібностей.

Щодо збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У ст. 192 СК України йдеться про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Матір дитини стверджує, що зважаючи саме на матеріальне становище та високі доходи батька, розмір аліментів, на її думку, слід збільшити до 1/4 частини його заробітку (доходу), що в твердій грошовій сумі щомісяця становить 28 000 грн (що значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років). Наразі вона отримує аліменти на дитину в розмірі 1 600 грн. Становище позивача також змінилось, оскільки від іншого чоловіка вона народила ще одну дитину ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, працює на дому майстром манікюру, але сукупно її доходу на трьох осіб не вистачає. Сину відповідача 13 років, він росте, потребує все більше затрат на розвиток.

Відповідач стверджував, що його матеріальне становище змінилося в гіршу сторону, він не працює, сам перебуває на утриманні своїх родичів, власного доходу немає зараз. Не заперечує свого батьківського обов`язку утримувати дитину шляхом щомісячної сплати аліментів в сумі 1 600 грн., яка перевищує встановлений судом розмір 500 грн.

Суд першої інстанції правильно частково погодився з вимогами позивача з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 40 років, він є здоровою, працездатною особою, особливих захворювань немає (має захворювання колінних суглобів). Інших дітей немає. У шлюбі не перебуває. Наразі з 07.07.2023 виїхав з території України транспортним засобом № НОМЕР_3 і після цього на територію України не повертався.

Основним аргументом позивача є те, що він й надалі працює моряком на суднах іноземних компанія, отримує заробітну плату приблизно 4 000 доларів США щомісячно.

Суд першої інстанції вмотивовано звернув увагу, що за клопотанням позивача збирав докази щодо продовження роботи моряком. Проте Державна служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України повідомила, що ОСОБА_1 не звертався до Адміністрації судноплавства щодо отримання послужної книжки моряка та присвоєння звання та/або підтвердження збереження професійної компетенції, не звертався до ДП «Морріч Сервіс» за отриманням організаційно-технічних послуг щодо продовження строку дії посвідчення особи моряка та отримання послужної книжки моряка.

Адвокат відповідача жодних доказів на спростування доводів, що ОСОБА_1 не працює наразі моряком не надав. Вважає, що зібрані судом докази це підтверджують.

04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звертався до Одеського морського порту із заявою-анкетою про оформлення (продовження строку дії) посвідчення особи моряка, в якій зазначено, що з 06.01.2020 - 11.02.2020, з 10.03.2020 - 16.06.2020, з 12.08.2020 - 19.10.2020, з 14.12.2020 - 05.02.2021, з 14.12.2021 - 26.01.2022 працював судоводом на судні AB FPSO Cidade De Victoria (Бразилія).

З банківської інформації вбачається, що відповідач використовував для отримання доходу за контрактами моряка валютний рахунок в євро НОМЕР_16 в АТ «Укрсиббанк». Обіг коштів на якому відбувався з 17.02.2020 по 28.07.2022. Всього (надходженнями) на загальну суму 41 828,86 Євро. Призначення платежу заробітна плата, приблизно до 4 000 євро.

Тобто, наявні у справі докази підтверджують однозначно лише те, що відповідач до травня 2022 року (останній платіж заробітної плати по цій карті) працював моряком та отримував приблизно до 4 000 євро щомісяця. Отже, його дохід був достатньо високим до травня 2022 року. Належних та допустимих доказів отримання після цього доходу у вигляді заробітної плати від роботи моряком немає. Позивач це пов`язує з тим, що як тільки вона подала у вересні 2023 позов він одразу приховав дохід, закрив свої банківські рахунки та отримує заробітну плату за кордоном.

З цього приводу суд першої інстанції правильно зазначив, що закриття банківського рахунку є правом користувача. Водночас суд оцінює усі докази та поведінку сторони в сукупності. Так, відповідач перебуває за кордоном на постійній основі з 07 липня 2023 року. Тому однозначно для проживання за кордоном йому потрібен дохід. І навіть, якщо взяти до уваги те, що як, він стверджує, йому фінансово допомагає родич, така допомога є невеликою і нерегулярною. З наданих копій квитанцій про проведення операцій в системі UKRSIB online, видно, що ОСОБА_6 перерахувала ОСОБА_1 як фінансову допомогу родичів 19.06.2023 - 10 000 грн., 12.02.2024 500 грн., 28.07.2022 400 грн., 16.08.2023 35 000 грн. та 14.02.2024 оплатила за ОСОБА_1 страховий платіж 15 250,56 грн. Тому суд першої інстанції обґрунтовано погодився з тим, що відповідач в цілому приховує спосіб, джерело доходів. Проживання без жодного доходу не можливе.

Обов`язок надати докази на підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, покладено на обидві сторони.

Оцінюючи фінансову спроможність відповідача сплачувати аліменти в бажаному для позивача розмірі 28 000 грн., суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про спроможність батька сплачувати цю суму в меншому розмірі з огляду на таке.

З банківської інформації встановлено, що відповідач використовував для отримання доходу за контрактами моряка валютний рахунок в євро НОМЕР_16 в АТ «Укрсиббанк», обіг коштів на якому відбувався з 17.02.2020 по 28.07.2022. Всього надходження становили 41 828,86 Євро.

Загалом за період, що передував зверненню позивача до суду, з 2020 року по вересень 2023 року сукупний дохід відповідача протягом приблизно 3 останніх років, виходячи з банківської інформації, склав:

в АТ «Укрсиббанк» 406 206,33 грн. (36 місяців), 1 000 - доларів США (18 місяців), 41 828 євро (31 місяць).

в АТ «Універсалбанк» 68 953, 52 грн. (52 місяці)

в «Приватбанк» 426 519, 35 грн., 1 627, 20 дол. США. (55 місяців).

Увесь час він сплачує аліменти в розмірі 1 600 грн. Більше не допомагав добровільно, навіть коли мав заробітну плату. Принаймні доказів про це ніхто не надав.

Важливим є і те, що доказів витрат зароблених коштів відповідач не надав. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач має готівкові кошти, отримані за час роботи моряком.

У сукупності все це свідчить про фінансову спроможність батька сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж 1 600 грн щомісячно.

Далі у визначенні суми, яку б відповідач міг сплачувати щомісяця, суд першої інстанції правильно виходив як з найкращих інтересів дитини, так і з рівності прав та обов`язків обох батьків в утриманні неповнолітньої дитини.

Позивач, як матір, також є працездатною, здоровою особою. Як стверджує працює майстром манікюру на дому, має дохід.

Доказів, що вона в місяць витрачає на дитину більше 50 000 - 60 000 грн (по 28 000 з кожного з батьків), або ж приблизно 30 000 вона не надала. Отже, заявлена сума є виключним бажанням матері отримувати більшу суму аліментів, виходячи з її уявлення про матеріальний стан відповідача.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що фінансовий стан платника аліментів до травня 2022 року був у вигляді заробітної плати високим і стабільним, якщо й взяти до уваги, що він немає іншої сім`ї. Даних про дохід після цього у суду немає, але вважає, що відповідач його приховує. Навіть, якщо дохід зовсім відсутній чи невеликий, це можна підтвердити.

За таких обставин, враховуючи, стан здоров`я відповідача, його вік та працездатність, процесуальну поведінку в частині не підтвердження відсутності доходів, відсутність інших дітей, наявність готівкових коштів, отриманих за час роботи моряком, а також те, що відповідач, за наявності достатньо високого рівня доходів у нього за останні роки до звернення позивача до суду не довів суду такого ж рівня своїх витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість батька сплачувати щомісяця аліменти для неповнолітнього сина в розмірі 10 000 грн, починаючи з дати набрання рішенням законної сили й до досягнення дитиною повноліття.

Щодо додаткових витрат на дитину.

Позивач надала докази, що сину з 22.08.2023 діагностовано кіфоз 2 ступеня грудно-поперекового відділу хребта, сколіоз 1 ступеня, деформація грудної клітки. За станом здоров`я він потребує виготовлення та носіння ортеза для спини на грудний. Поперековий та крижовий відділи хребта.

Також вона сплатила 1 395 грн за місяць навчання.

Позивач зазначає, що дитина потребує лікування, профілактики, придбання спеціальних засобів, медичної страховки, а також має здібності до програмування.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 607/12170/20).

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов (постанова ВС від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19).

Позивач, зазначаючи про необхідність відвідування сином додаткових занять з програмування, не надає доказів, що ці заняття пов`язані з розвитком в нього саме здібностей чи талантів, а не просто пов`язані з необхідністю підвищення успішності в школі чи розширенням кола освітніх предметів.

Щодо необхідності лікування, лише надає довідку про захворювання хребта, показання щодо лікування є носіння ортеза. Доказів, що мати придбала цей ортез за певні кошти, чи доказів того, що цей ортез можна замовити за певну суму, не надано. Квитанції, які позивач надає як доказ придбання ліків, відповідної інформації про те, що кошти витрачені на придбання ліків, не містять.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що в частині стягнення додаткових витрат на дитину належить відмовити.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Адвокатом позивача заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу 40 000 грн.

На підтвердження цих витрат надано: Договір про надання правничої допомоги №28/07/2023 від 28.07.2023, між адвокатом Івановою Г.С. і ОСОБА_2 (Клієнт), в п. 3.1 визначено фіксовану суму гонорару адвоката за надання правової допомоги (стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину) 40 000 грн.; прибутковий касовий ордер від 28.07.2023 про сплату Райлян А.А. 40 000 грн. за договором № 28/07/2023 від 28.07.2023.

Відповідач подав заяву про відмову в стягненні витрат на правову допомогу з підстав не розумності вартості послуг відносно цієї справи, а також з підстав не підтвердження цих витрат. Адвокат не надав детальний опис робіт та акт прийому передачі.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Разом із тим процесуальне законодавство передбачає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу в судовому спорі.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в п. 6.5 постанови Об`єднаної палати КГС у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Положення ГПК України та ЦПК України в частині витрат на правову допомогу є однаковими.

У пунктах 127- 134, 141- 144, 146, 168, 169 постанови ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 ЦК України, статей 126, 129 ГПК України:

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови ВП ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважував, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при визначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина 3 статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, зробленій у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Водночас відповідач заперечення щодо витрат на правову допомогу ґрунтує, зокрема, на тому, що адвокат позивача не надав детальний опис послуг, виконаних робіт, їх вартості, витраченого часу, акт приймання передачі послуг.

У даному випадку сума гонорару адвоката є фіксованою, а тому не залежить від обсягу часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

У той же час, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (постанова Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №910/14598/20).

Детальний опис робіт та винагорода, яку замовник сплачує адвокату визначено в договорі про надання правової допомоги від 28.07.2023 (п. 1.1., 1.2, 2.1 Договору).

Як зазначалось вище, конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), процесуальне законодавство не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Тому непереконливими є доводи відповідача про необхідність у цьому випадку подання окремого документу про детальний опис робіт, виконаних адвокатом, оскільки такий опис наведений та погоджений сторонами договору.

Також сторона Відповідача наполягає на тому, що витрати в розмірі 40 000 грн у справі про збільшення аліментів не відповідають критерію розумності та необхідності.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Суд першої інстанції правильно погодився з стороною відповідача про завищення стороною позивача витрат на правову допомогу у справі про стягнення аліментів, де окрім, позову, заявлення клопотань про витребування доказів, проведення аналізу доходів відповідача на основі банківських виписок, участі в засіданнях, якоїсь іншої особливої чи складної роботом від адвоката не потрібно.

Отже, з огляду на обсяг виконаних адвокатом позивача робіт, заперечення відповідача, їх вартість дійсно підлягає зменшенню до 10 000 грн.

Підсумовуючи суд першої інстанції, враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката предмет спору, складності справи, значення справи для сторін, встановлений обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, фіксованість гонорару, часткове задоволення позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своїх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що «до 2022 року у відповідача дійсно був дохід, що підтверджується відповідними відповідями банківських установ, але на час розгляду справи він такого доходу не мав», то колегія суддів, крім мотивів суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Загалом, згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 10 000 гривень шляхом їх збільшення від раніше призначеної суми.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційних скарг щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Твердження скаржників в апеляційних скаргах про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда