Справа № 577/2338/25
Провадження № 2/577/935/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Цуканової О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Юсан І.О.

представника СПУСОЦР Мамедова Р.Г.

представника ГУНП у

Сумській області Грищенко В.Л.

представника ДКСУ Михалик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юсан Інна Олександрівна, до Головного управління Національної поліції у Сумській області, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом,-

ВСТАНОВИВ:

У поданому позові ОСОБА_1 просить стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом 600 000 грн. та витрати, пов`язані з наданням юридичної допомоги адвокатами при здійсненні захисту під час розгляду кримінального провадження по його обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України, які становлять 8000 грн.

На обґрунтування вимог представник позивача адвокат Юсан І.О. покликалася на таке.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000512 від 21.05.2018 року, органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

30.07.2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України направлений для розгляду до Конотопського міськрайонного суду.

За вироком суду від 24.01.2020 року ОСОБА_1 був визнаний винним в інкримінованому злочині з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Крім того, з останнього стягнуто на користь фінансового управління Конотопської міської ради 216,79 грн. витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 , а на користь держави 2002 грн. витрат за проведення автотехнічних експертиз.

Ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 28.09.2020 року наведений вирок був скасований і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

За результатами повторного розгляду кримінальної справи вироком Конотопського міськрайонного суду від 13.05.2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 29.05.2023 року вказаний вирок залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону без задоволення.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05.09.2024 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Сумського апеляційного суду від 29.05.2023 року стосовно ОСОБА_1 без змін.

Відтак, на переконання сторони позивача, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 21.05.2018 року, тобто з часу внесення відомостей до ЄРДР, до 05.09.2024 року винесення касаційною інстанцією остаточного рішення, що загалом становить 75 місяців.

За цей час зазнав моральних страждань, оскільки був змушений захищатися від безпідставного обвинувачення, доводити невинуватість під час прийняття участі у слідчих діях та судових засіданнях, стикався з суспільним осудом, відбулось погіршення стосунків з родичами та близькими, порушення нормальні життєві діяльності.

З огляду на викладене, ініціатор звернення просить стягнути на його користь з Державного бюджету України 600 000 грн. на відшкодування моральної шкоди із розрахунку 75 місяців х 8000 грн. (мінімальної заробітної плати на місяць встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік»), а також понесені витрати на правову допомогу під час зазначеного кримінального провадження в розмірі 8000 грн.

Позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги і просить їх задовольнити.

Заперечуючи задоволенню позову:

- представник ГУНП в Сумській області Грищенко В.Л. послалася на відсутність доказів, підтверджуючих перенесення позивачем душевних страждань. Стверджує, що заявлена сума немайнової шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, жодним чином не підтверджена неправомірна діяльність органу розслідування, а відтак не доведений причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням органу досудового слідства. Факт постановлення судом виправдувального вироку стосовно позивача, на її переконання, не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Водночас звернула увагу, що позивач перебував під слідством і судом у період з 13.07.2018, тобто з часу повідомлення про підозру, а не з 21.05.2018 року з моменту внесення відомостей до ЄРДР;

- представник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Мамедов Р.Г. також фактично послався на недоведеність позову внаслідок відсутності процесуальних документів, підтверджуючих неправомірність дій сторони обвинувачення. Разом з тим наголосив, що строк повинен обраховуватися з часу повідомлення про підозру до набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 13.07.2018 року до 29.05.2023 року, що становить 58 місяців 17 днів. До того ж, на його переконання, для розрахунку моральної шкоди повинен братися показник, який передбачений Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» для обчислення виплат за рішеннями суду 1600 грн., а не місячна мінімальна заробітна плата, на чому наполягає позивач. Щодо витрат на правову допомогу, то вважає їх непідтвердженими, оскільки відсутні відповідні розрахунки;

- представник Державної казначейської служби України Михалик Н.В. вказала на відсутність розрахунків завданої моральної шкоди, які повинен був представити позивач, а також на неможливість стягнення з ДКСУ коштів на відшкодування моральної шкоди, що в сукупності є підставою для залишення вимог без задоволення.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши представлені докази дійшов висновку про часткове задоволення вимог виходячи із такого.

Встановлено, що 21.05.2018 року до ЄРДР були внесені відомості №0000512 за ч. 1 ст. 286 КК України, а 13.07.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного злочину.

У подальшому обвинувальний акт був скерований до Конотопського міськрайонного суду, який за вироком від 24.01.2020 року засудив ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 6800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки та стягнув з останнього на користь фінансового управління Конотопської міської ради 216,79 грн. витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 , а на користь держави 2002 грн. - за проведення автотехнічних експертиз.

Ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 28.09.2020 року наведений вирок був скасований і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

За результатами нового розгляду кримінальної справи вироком Конотопського міськрайонного суду від 13.05.2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 29.05.2023 року вирок Конотопського міськрайонного суду від 13.05.2021 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону без задоволення.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05.09.2024 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Сумського апеляційного суду від 29.05.2023 року стосовно ОСОБА_1 без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 4 ЦПК України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 23 ЦК України (далі ЦК), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (частини 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК).

У пункті 1 частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12. 1994 року № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Отже, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Положеннями ст. 3 Закону № 266/94-ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (ст. 4 Закону № 266/94-ВР).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України (далі КПК) притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відтак, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18.

Враховуючи зазначене, доводи представника позивача про те, що сума моральної шкоди повинна обраховуватися з моменту внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, тобто з 21.05.2018 року, до 05.09.2024 року - завершення розгляду справи у Верховному Суді, є хибною.

Водночас доводи представника прокуратури про те, що кримінальне переслідування тривало з моменту вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 13.07.2018 року по 29.05.2023 року - дата набрання ухвалою Сумського апеляційного суду законної сили, що становить 58 місяців 17 днів, є слушними і саме їх слід брати до уваги.

Разом з тим, не заслуговують на увагу покликання представника прокуратури на те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно виходити із положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн., оскільки це протирічить ст. 13 Закону № 266/94-ВР, який є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові від 18.10.2023 у справі № 705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також виснував, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналіз наведеного переконує, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом застосуванню підлягають "мінімальна заробітна плата, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальна заробітна плата, встановлена законодавством на момент відшкодування», а тому застосуванню підлягає величина визначена у Законі України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» - мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 8000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача стверджує, що за час перебування під слідством та судом зазнав моральних страждань, оскільки був змушений захищатися від безпідставного обвинувачення, доводити невинуватість в ході прийняття участі у слідчих діях та судових засіданнях, стикався з суспільним осудом, відбулось погіршення стосунків з родичами та близькими, порушення нормальні життєві діяльності, а також поданнням прокурором до Сумського апеляційного суду та Верховного Суду безпідставних скарг, які були спрямовані на відтермінування набуття вироку першої інстанції законної сили.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, а тому відхиляє доводи відповідачів та третьої особи щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди.

Вирішуючи питання розміру відшкодування слід виходити із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Згідно із правозастосовними орієнтирами викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підтримуючи вимоги сторона позивача стверджує, що підставою відшкодування моральної шкоди є час перебування під слідством та судом.

У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_1 врахуванню підлягають глибина та обсяг перенесених страждань внаслідок тривалого періоду перебування під слідством та судом, а саме 4 роки 10 місяців і 17 днів, яких безумовно зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідність часу та зусиль для відновлення попереднього стану й інші негативні впливи.

За таких обставин твердження представників відповідачів та третьої особи про недоведеність завдання моральної шкоди є безпідставними, оскільки Законом № 266/94-ВР передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, внаслідок закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, а також незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Отже, сума на відшкодування моральної шкоди буде становити 468533,33 грн. виходячи із такого розрахунку: 58 місяців х 8000 грн. (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі відповідно до Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік») + 8000 : 30 х 17.

На переконання суду визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості і є достатнім для відновлення перенесених позивачем страждань.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат, понесених на отримання правової/правничої допомоги при здійсненні захисту від незаконного обвинувачення, суд зазначає таке.

Пунктом 4 ст. 3 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

Положеннями КПК визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.

Абзацом 3 п. 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41 унормовано, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.

При цьому, передбачені ст. 137 ЦПК підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 в справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21).

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження витрат юридичної допомогу сторона позивача надала до суду угоду від 16.06.2020 року між адвокатом Майстренко В.В. та ОСОБА_1 , згідно якої захисник отримав 5000 грн. гонорару (а.с. 25). Здійснення захисту вказаним адвокатом інтересів ОСОБА_1 під час судового розгляду кримінальної справи по обвинуваченню останнього за ч. 1 ст. 286 КК України також підтверджено вироком Конотопського міськрайонного суду від 13.05.2021 року.

Відтак, зазначені кошти підлягають відшкодуванню.

Щодо витрат понесених позивачем на надання правничої допомоги адвокатом Іванцовим А.В. в розмірі 3000 грн., про що зазначено в основному та додатковому договорах від 26.09.2024 року (а.с. 26, 27), то суд звертає увагу на дату їх укладення, тобто вже після судового рішення касаційної інстанції, що було прийнято 05.09.2024 року, в якому не відображена участь згаданого адвоката.

Отже, в цій частині вимоги не доведені, що є підставою для відмови у задоволенні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись: ст.ст. 1167,1176ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,ст.ст. 4, 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юсан Інна Олександрівна, до Головного управління Національної поліції у Сумській області, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 468533 грн. 33 коп.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги при здійсненні захисту від незаконного обвинувачення.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 04.07.2025 року.

Суддя Кравченко В. О.