Справа № 503/1/25
Провадження № 2/503/335/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказану позовну заяву, в якій просить суд розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем.

Згідно з ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас із цим, на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, у змісті позовної заяви позивача зазначила, що місце проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 .

Положеннями першого речення ч.2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

При цьому, до позовної заяви позивач додала довідку Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 02.01.2025 року № 105, згідно змісту якого вона проживає разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, а саме копії довідки від 26.04.2022 року № 5123- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої управлінням соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації Одеської області, вбачаються ті обставини, що:

- зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 ,;

- місцем фактичного проживання позивача ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, є адреса: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, згідноінформації отриманої судом в порядку виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, а саме з відповідей управління ДМС України в Миколаївській області від 09.01.2025 року №4801.3.3-170/48.1-25 та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 11.07.2025 року № 18566/19.03.03-10/19/14/25, відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року. В свою чергу ч.1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

В свою чергу пунктом 51 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Таким чином зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання як позивача ОСОБА_1 так і відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 , що є адміністративною територією Корабельного району м. Миколаєва.

Водночас адреса: АДРЕСА_2 є місцем фактичного проживання/перебування позивача ОСОБА_1 , як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно змісту позовної заяви та копії довідки управлінням соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 26.04.2022 року № 5123-.

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

При цьому, ч.1 ст. 41 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII передбачає, що облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

У зв`язку з чим суд вважає, що адреса фактичного проживання взятої на облік внутрішньо переміщеної особи не є тотожнім поняттю зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) особи, а також не підміняє його за своєю суттю, оскільки такі облік і декларація/реєстрація мають різну мету та правові наслідки. Крім того, такий висновок суду підтверджує і зміст самих положень ч.2-3 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, якими врегульовано порядок внесення відомостей про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання, або відомостей, внесених до документів особи, які підлягають обміну, а також може використовуватися інформація з Державного реєстру виборців, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстрів територіальних громад, Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи не змінює і тимчасово не підмінює задеклароване або зареєстроване місця проживання (перебування) цієї особи.

Суд звертає увагу на те, що аналогічна за своєю суттю позиція викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 21.07.2022 року у справі № 433/1937/19 (провадження № 61-5298св21), в якій відзначено про відсутність тотожності між адресами «зареєстрованого місця проживання особи» та «обліку, як внутрішньо переміщеної особи».

Таким чином розгляд даної справи не належить до підсудності Кодимського районного суду Одеської області як у відповідності до загальних положень визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ч.1 ст. 27 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача), так і у відповідності до положень альтернативного (за вибором позивача) визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ч.1 ст. 28 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача), за якими таким судом є Корабельний районний суд м. Миколаєва, територіальна юрисдикція якого розповсюджується на адміністративну територію Корабельного району м. Миколаєва, де розташоване зареєстроване місце проживання позивача і відповідача.

Відповідно до ч.9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Ураховуючи зазначене вище суд вважає необхідним передати дану справу для її розгляду за територіальною підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 187, 258-261ЦПК України, суд

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати на розгляд до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Д. В. Вороненко