Справа № 706/1180/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Орендарчука М.П., за участю секретаря Пізняк Т.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача: ОСОБА_2 , представника відповідача Мельника О.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Людмила Миколаївна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шахрова О.М. звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Людмила Миколаївна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності та просив суд:

-встановити факт проживання одною сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.10.2023 року, видане Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осикою Людмилою Миколаївною.

- визнати право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2008 року по 19 січня 2023 проживав однією сією із ОСОБА_4 оскільки вони рідні брати, вони вели спільне господарство та ділили спільний побут за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що 24.01.2023 року складений актовий запис №52. Поховання ОСОБА_4 були здійснені позивачем.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, листом № 404/02-14 від 06.10.2023 року щодо спадкової справи нотаріус повідомила ОСОБА_1 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови стала та обставина, що ОСОБА_1 як рідний брат ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги. Втім є спадкоємець першої черги, а саме донька ОСОБА_3 (відповідач по даній цивільній справі) і яка не відмовилась від прийняття спадщини. Тому у нотаріуса були відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 . Однак варто зазначити, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу проживав разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якій просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву, з підстав викладених у ній, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, пояснень по справі не надіслала, про причини неявки не повідомила.

В судовому засіданні були допитані свідки, які вказували на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , однак жодний із свідків не підтвердив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вели спільне господарство та ділили спільний побут.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з нормами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року в справі № 552/196/20.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року в справі № 521/16365/15.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_4 даний факт сторонами не заперечується.

Відповідач ОСОБА_3 є рідною донькою померлого ОСОБА_4 .

Як встановлено судом ОСОБА_1 одружений, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 , в судовому засіданні під час дачі ним пояснень вказував на те, що ОСОБА_3 не відвідувала батька ОСОБА_4 він особисто поніс витрати на його поховання, що не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що згідно ст.1264 ЦК України, дає право на спадщину.

Щодо вищенаведених показань свідків, суд приходить до висновку, що ними неможливо достовірно підтвердити той факт, що саме з 2008 року позивач проживав разом зі ОСОБА_4 однією сім`єю, адже сімейні відносини мають особливий характер та є об`єктивно недоступними для оточуючих. З їхніх показів встановлено, що дійсно позивач здійснював за померлим догляд та допомагав йому в домогосподарстві, однак сам факт надання певного виду допомоги чи догляду не може бути беззаперечною та єдиною підставою для задоволення пред`явленого позову.

Жоден із свідків не дав суду показань щодо того, що померлий ОСОБА_4 вважав позивача членом його сім`ї, а посилання позивача про надання своєму брату допомоги відображають тільки характер відносин, які склались між позивачем та спадкодавцем.

Суд критично ставиться до наданих позивачем в якості доказів спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 копій актів прийому-передачі виконаних робіт за адресою АДРЕСА_1 , оскільки ці докази самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, притаманні сім`ї. Окрім того, в судовому засіданні позивач під час надання пояснень пояснив, що вище вказаний ремонт не був зроблений.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не довів факт проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю, наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, оплату комунальних послуг, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено факт проживання однією сім`єю, а відтак відсутні підстави для його поділу та визнання за позивачем права власності на частину цього майна, а також відсутність підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2023 року, виданого Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осикою Людмилою Миколаївною, в зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, - УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Людмила Миколаївна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 02.10.2024 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та оголошено 03.07.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Людмила Миколаївна, 20001,Черкаська область, Уманський район, м. Христинівка, вул. Соборна, буд. 31.

Суддя Михайло Орендарчук