Провадження № 2/522/3928/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сирової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди, у якій позивач просив cтягнути з Держави Україна на його користь шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період 6 місяців з червня по листопад 2022 року у розмірі 1 086 090,69 гривень, завданих органами державної влади, стягнути з Держави Україна на його користь шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 086 090,69 грн, завданої органами державної влади.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02.06.2022 приблизно о 16.00 позивач знаходився в акваторії Чорного моря в м. Одесі на відстані декілька десятків метрів від урізу води зі своєю дружиною, плаваючи у воді. З нами також були двоє дітей (15 та 6 років), які в цей час знаходились на березі. До урізу води підішли четверо осіб у формі, схожій на поліцейську (двоє жіночої статі і двоє чоловічої) і почали щось вигукувати. Згодом в воді п`ять чоловіків оточило позивача та почали витягати його на дамбу, в результаті тіло позивача було ушкоджено гострими її частинами. Зазначені дії відбувались в громадському місці, де знаходилось багато людей, які засмагали, купались, відпочивали та на очах неповнолітніх дітей позивача. Відносно позивача співробітник відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області склав протокол серії ВАВ № 164471 від 02.06.2022 про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського. Приморською окружною прокуратурою м. Одеси, після подання позивачем скаргу до суду, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача від 03.06.2022 та зареєстровано кримінальне провадження № 0000046 від 19.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України щодо перевищення службових повноважень працівниками Відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2022 у справі № 522/6613/22 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Постанова набрала законної сили 31.10.2022. Протягом шести місяців позивач в судовому порядку спростовував безпідставні звинувачення працівників поліції в злісній непокорі нібито їх законним вимогам. Зазначає, що між виданням Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією наказу від 21.05.2022 № 9 та застосуванням до позивача працівниками поліції протиправних дій у виді затримання та складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення існує причинний зв`язок. Позивач посилається на те, що дохід позивача за 4 квартал 2021 року від професійної діяльності складав 600 050,00 гривень, дохід позивача за 1 квартал 2022 року від професійної діяльності складав 486 040,69 гривень, всього за півроку - 1 086 090,69 гривень. Починаючи зі звітного податкового періоду (2 квартал 2022 року), в якому позивача протиправно було затримано та складено протокол про адміністративне правопорушення від 02.06.2022 дохід у позивача був відсутній, як він вважає, у зв`язку з тим, що з цього періоду він витрачав увесь свій час на доказування своєї невинуватості та притягнення до відповідальності осіб, які перевищили свої службові повноваження, тому збитки позивача (упущена вигода) за шість місяців з червня по листопад 2022 року включно складають 1 086 090,69 гривень.

03.02.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період 8 місяців з червня 2022 року по січень 2023 року включно у розмірі 1448120,96 гривень, завданих органами державної влади; стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1448120,96 гривень, завданої органами державної влади.

21.03.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період 10 місяців з червня 2022 року по березень 2023 року включно у розмірі 1810151,20 грн, завданих органами державної влади; стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1810151,20 грн, завданої органами державної влади.

05.06.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, у якій він остаточно просив стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період 13 місяців з червня 2022 року по червень 2023 року включно у розмірі 2353196,56 гривень, завданих органами державної влади; стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 235 196,56 гривень, завданої органами державної влади. Заява про збільшення позовних вимог обґрунтована тим, що дохід позивача за один місяць дорівнює 181015,12 гривень, таким чином, сума збитків позивача (упущена вигода) за період червень 2022 року по червень 2023 року включно складає 2353195,56 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2023 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державу Україну в особі Державної казначейської служби України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 закрито провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Держави України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період 13 місяців з червня 2022 року по червень 2023 року у розмірі 2353196, 56 гривень, завданих органами державної влади.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (п`ятнадцять) тисяч гривень 00 копійок.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 частково задоволено апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 , рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 змінено та викладено абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.08.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Одеській області залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 та постанову Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.10.2023 апеляційну скаргу позивача задоволено та скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування збитків (упущеної вигоди) з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 цивільна справа передана для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою суду від 20.02.2025 прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції Одеської області, Одеської обласної державної (військової адміністрації), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди в частині позовної вимоги про відшкодування збитків (упущеної вигоди). Цивільну справу призначити до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 03.04.2025.

12.03.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування збитків (упущеної вигоди) відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що Головне управління Національної поліції в Одеській області це орган, діями/бездіяльністю якого на думку позивача, завдано позивачу моральної шкоди та є належним відповідачем по справі №522/16166/22-Е. Залучення або не залучення Казначейства чи його територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи його територіальний орган. Помилковою є вимога ОСОБА_1 щодо стягнення шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Казначейство на його користь коштів на відшкодування збитків та моральної шкоди, оскільки відповідно до пункту 23-1 статті 1 Бюджетного кодексу України, єдиний казначейський рахунок відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейству), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Справа №522/6613/22, яка стосувалась притягнення позивача до адміністративної відповідальності, незначної складності, а тому така активна участь позивача під час розгляду вищевказаної справи була його особистим вибором та ніщо не заважало ОСОБА_1 здійснювати свою професійну діяльність.

02.04.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від Одеської обласної державної (військової) адміністрації надійшли пояснення, у яких відповідач зазначив, що вважає наказ від 21.06.2022 року № 9 прийнятим в межах повноважень Одеської обласної державної (військової) адміністрації та відповідає ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Наявність у обласної державної адміністрації та військового командування, встановлених законом повноважень щодо регулювання суспільних відносин у спільному наказі від 21.06.2022 року № 9 унеможливлює вчинення цими суб`єктами незаконних дій та прийняття незаконного правового акту. Зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, тому вважає, що обласна державна адміністрація взагалі не може мати статусу відповідача у відповідній справі, з огляду на основний зміст позову (незаконність дій співробітників поліції) та відсутність порушення прав позивача з огляду на видачу в рамках наданих повноважень наказу, який не визнаний незаконним та не скасований. Зазначає, що позивач не підтвердив, що він міг і повинен був отримати дохід у розмірі 108 090,69 грн., якби не наказ обласної державної адміністрації від 21 травня 2022 року № 9, а також не зазначив яким чином наказ від 21 травня 2022 року № 9 впливав на його заробіток як фізичної особи-підприємця, що надає юридичні послуги.

У підготовче засідання 03.04.2025 з`явився представник Одеської обласної державної (військової) адміністрації Кравцов Р.В., інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання 03.04.2025 без його участі. Розгляд справи відкладено на 21.05.2025.

04.04.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що 21.05.2022 був виданий спільний наказ Військової частини НОМЕР_2 та Одеської обласної державної (військової) адміністрації № 9 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області», згідно із преамбулою якого, він видавався з метою забезпечення громадської безпеки і порядку та збереження життів цивільних осіб. За наявності наказу № 9, поліцейські не могли діяти інакше як вжити заходів щодо обмеження перебування ОСОБА_1 у воді та на пляжній зоні. Доводи позивача в частині стягнення з Головного управління упущеної вигоди базуються виключно на відомостях, які містяться у податкових деклараціях позивача за минулі періоди. Доказів природи отримання такого роду доходів позивач не надав, через що, встановити в результаті якої саме діяльності позивач отримав дохід неможливо. Зазначає, що не зрозуміло яким чином позивач зайняв увесь свій вільний час на захист своїх прав.

У підготовче засідання 21.05.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі.

Ухвалою від 21.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 10.06.2025.

У судове засідання 10.06.2025 з`явився представник Одеської обласної державної (військової) адміністрації Кравцов Р.В., представник Державної казначейської служби України Печорська А.О., інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі. Суд розпочав розгляд справи, у судовому засіданні оголошена перерва до 24.06.2025.

У судове засідання 24.06.2025 з`явився представник Одеської обласної державної (військової) адміністрації Кравцов Р.В., інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 04.07.2025.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВРП право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (ст. 3 Закону № 266/94-ВРП).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВРП відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Судом встановлено, що наказом № 9 від 21.05.2022 Військової частини НОМЕР_2 та Одеської обласної державної (військової) адміністрації «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області», у зв`язку із високою загрозою для життя та здоров`я людей, пов`язаною зі збройною агресією проти України, з метою забезпечення громадської безпеки і порядку, збереження життів цивільних осіб, заборонено перебування осіб, окрім тих, що виконують військові/спеціальні завдання, на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області на час дії воєнного стану до його скасування/припинення, або до видачі окремого наказу, враховуючи те, яка з подій настане раніше.

Пунктом 4 зазначеного наказу встановлено обов`язок Коменданта Одеської області та Головного управління Національної поліції в Одеській області, з метою реалізації виконання вимог цього наказу, забезпечити патрулювання у межах пляжних зон прибережної захисної смуги Чорного моря.

24.05.2022 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області з метою забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, публічної безпеки і порядку, недопущення мародерства, дотримання вимог комендантської години та стабільної оперативної обстановки на території регіону відповідно до бойових розпоряджень ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.05.2022 № 137 дск, ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 18.05.2022 № 479/73 дск та наказу Одеської обласної військової адміністрації від 21.05.2022 № 9 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області» видано наказ № 769 «Про забезпечення публічної безпеки та порядку в літній період 2022 року в умовах правового режиму військового стану», п. 1.8. якого наказано вживати заходів щодо недопущення населення до пляжних ділянок Чорноморського узбережжя міста Одеси й Одеської області.

14.06.2022 Одеською обласною військовою адміністрацією видано розпорядження № 334/А-2022 «Про вжиття заходів щодо заборони відвідування пляжних зон у межах прибережної смуги Чорного моря», у зв`язку з численними порушеннями населенням пункту 1 наказу № 9 від 21.05.2022 Військової частини НОМЕР_2 та Одеської обласної державної (військової) адміністрації «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області».

Наказом № 15 від 16.07.2022 Військової частини НОМЕР_2 та Одеської обласної державної (військової) адміністрації «Про визнання таким, що втратив чинність наказу від 21 травня 2022 року № 9» визнано таким, що втратив чинність наказ Військової частини НОМЕР_2 та Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 21.05.2022 № 9 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області».

02.06.2022 відносно ОСОБА_1 співробітниками відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області складено протокол серії ВАВ №164471 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського.

17.06.2022 Приморський районний суд м. Одеси у справі № 522/7025/22 ухвалив постанову, якою повернув матеріали справи про адміністративне правопорушення відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Суд дійшов висновку, що наданих матеріалів не достатньо для висновку про винуватість або невинуватість позивача.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.08.2022 постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду і прийняття рішення по суті.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2022 року провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, яке набрало законної сили 31.10.2022 року. Судом також було встановлено, що в протоколі від 02.06.2022 року працівником поліції не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, не зазначено щодо якої законної вимоги працівників поліції Матвійчук Д.В. вчинив злісну непокору.

14.06.2022 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 та Одеської обласної державної (військової) адміністрації про визнати протиправним та нечинним їх спільного наказу №9 "Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області".

20.07.2022 вказаний позов за заявою позивача залишено без розгляду.

Безпідставними є посилання позивача на те, що між виданням Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією наказу № 9 від 21.05.2022 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області» та застосуванням до позивача працівниками поліції протиправних дій у складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення існує причинний зв`язок, оскільки зазначений наказ не визнавався незаконним.

Суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої в результаті прийняття Військовою частиною НОМЕР_2 та Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією наказу № 9 від 21.05.2022 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області» відсутні, оскільки вказаний наказ не визнавався незаконним, тоді як ст. 1175 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним.

Складення співробітниками Головного управління Національної поліції в Одеській області протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача, за яким у подальшому було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з невстановленням судом у діях позивача складу адміністративного правопорушення, не може свідчити про незаконність наказу № 9 від 21.05.2022 або про наявність причинно-наслідкового зв`язку між виданням наказу № 9 від 21.05.2022 та втратою позивачем доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, позовній вимоги ОСОБА_1 до Одеської обласної державної (військової) адміністрації є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Одеській обюласті та Державної казначейської служби України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (постанова Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 569/4199/15-ц (провадження № 61-16027св19)).

У постанові від 13.11.2019 у справі № № 405/2480/16-ц (провадження № 61-11597св18) Верховний Суд зазначив: «згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

З наведеної норми вбачається, що перелік збитків, спричинених внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які підлягають відшкодуванню (поверненню) громадянинові є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.»

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Тобто Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування заробітку саме за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Позивач не був відсторонений від роботи (посади), не відбував покарання чи виправні роботи, таким чином відсутні підстави для стягнення на його користь заробітку та інших доходів на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Шкода, не передбачена в статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в тому числі заробіток та інші доходи, визначені без дотримання порядку, вказаного у цьому Законі, не підлягають відшкодуванню (поверненню) на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанова Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № № 405/2480/16-ц (провадження № 61-11597св18)).

У постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20 викладений такий висновок: «збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.»

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 164471 щодо позивача був складений 02.06.2022.

Позивач надав суду копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця, з яких вбачається наступне:

-за 2021 рік позивачем була задекларована сума доходу 600050,00 гривень;

-за перший квартал 2022 - 486040,69 гривень;

-за три квартали 2022 року 486040,69 гривень;

-за 2022 рік 486040,69 гривень;

-за півріччя 2023 року задекларована відсутність доходів.

З системного аналізу зазначених декларацій вбачається, що за весь другий квартал 2022 року позивач задекларував відсутність доходів від підприємницької діяльності, тоді як подія складення протоколу про адміністративне правопорушення мала місце у червні 2022 року. Тобто, у квітні та травні 2022 року - до події складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 164471 - позивач не мав доходів від підприємницької діяльності. У позовній заяві ОСОБА_1 не пояснєю причин відсутності доходів у квітні та травні 2022 року - до складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 164471 від 02.06.2022, ним не надано доказів того, що після відсутності доходів у квітні та травні 2022 року він мав почати отримувати доходи у червні 2022 року та наступних місяцях та неотримання доходів у червні 2022 року та наступних місяцях перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із складенням 02.06.2022 протоколу про адміністративне правопорушення, за яким у подальшому судом була закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків:

-за перший квартал 2023 року доходи відсутні;

-за другий квартал 2023 доход відсутні.

У поданих позивачем податкових деклараціях платника єдиного податку зазначені такі види діяльності: 69.10 діяльність у сфері права (основний), 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель. З наданих позивачем деклаарцій не можливо встановити за яким саме видом діяльності ним отримувались доходи.

Згідно поданих позивачем податкових декларацій, зазначена податкова адреса: АДРЕСА_2 . Впродовж 2022-2023 років податкова адреса позивачем не змінювалась.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відсутність доходів від підприємницької діяльності, починаючи з другого кварталу 2022 року перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із протиправною поведінкою співробітників відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Отже, наявність збитків (упущеної вигоди) у розумінні статті 22 ЦК України позивачем не доведена.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення на користь позивача судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків (упущеної вигоди), в частині позовних вимог про відшкодування збитків (упущеної вигоди) відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Юлія ЧОРНУХА