Справа № 529/981/24
Провадження № 2/529/69/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2025 року Диканський районний суду Полтавської області в складі

головуючого судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря - Звягольської В.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача Павлюка І.О.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павлюк І.О., через засоби поштового зв`язку, звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком - позивачем у справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14.09.2017 рішенням Диканського районного суду Полтавської області розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачем ОСОБА_1 на підставі вказаного вище судового рішення на користь відповідачки ОСОБА_2 сплачувались аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак 19.12.2023 рішенням Диканського районного суду Полтавської області стягнення таких припинено.

Представник позивача вказує, що на даний час діти постійно проживають з позивачем ОСОБА_1 , яким створенні всі умови для їх проживання і розвитку.

Старший син ОСОБА_4 , вже досяг 15 річного віку та відповідно до норм чинного законодавства він самостійно обрав місце проживання разом з позивачем.

Однак оскільки молодший син ОСОБА_6 не досяг відповідного віку та не може самостійно обирати місце проживання, з метою зростання його у сприятливій для нього атмосфері, повноцінно розвивався фізично, морально та духовно, не зазнавав негативного впливу, позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

04.11.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строки для усунення недоліків, які усунуто 12.11.2024.

21.11.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

24.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також додав, що у 2017 році, після розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 діти проживали з матір`ю, однак з квітня 2023 року старший син став проживати разом з батьком позивачем по справі. В подальшому, з серпня 2023 року з позивачем також почав проживати і молодший син ОСОБА_6 . ОСОБА_6 ходить в школу за його місцем проживання тобто в с. Велика Рудка Полтавського району Полтавської області, для його комфортного проживання створенні всі умови в житловому будинку, а також умови для нормального морального та фізичного розвитку. ОСОБА_6 знаходиться повністю на утриманні позивача, який купує одяг, харчування, шкільне приладдя та несе інші витрати, пов`язанні з розвитком та життєдіяльністю молодшого сина.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні спочатку позовні вимоги визнала, однак в подальшому проти їх задоволення заперечувала. При цьому суду пояснила, що на даний час дитина дійсно проживає разом з батьком позивачем по справі, однак до неї приїжджає на вихідних та канікулах. З позивачем по справі розлучилась у 2017 році. Після розірвання шлюбу діти проживали разом з нею, а з позивача стягувались аліменти на її користь на утримання дітей. Однак таке стягнення з позивача судом припинено з 2023 року відколи сини почали проживати разом з батьком, а ОСОБА_6 перейшов навчатись до Великорудківської школи. У 2022 році вона народила сина від іншого чоловіка з яким перебуває у шлюбі. Проживає у будинку в якому 4 кімнати, розташованому в с. Стасі Полтавського району Полтавської області. Проживає разом з чоловіком та народженим сином. Також вказує, що бажає щоб діти, зокрема неповнолітній ОСОБА_6 проживали разом з нею, оскільки вона мати, яка їх дуже любить, а їх мачуха дружина позивача ОСОБА_1 , їх не любить, постійно свариться на них та не піклується. Також вказувала, що у 4 класі ОСОБА_6 трохи проживав з нею, ходив у школу в с.Стасі, але йому там не сподобалося, бо не було друзів і він повернувся до батька. Вважає, що батько чинить на дитину психологічний тиск, що дитина проживала з ним.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Диканської селищної ради Демченко І.Ю. в судовому засіданні пояснила, що відносини у матері з дитиною хороші, після спілкування з класним керівником ОСОБА_6 , остання повідомила, що до школи ходить дружина ОСОБА_1 ОСОБА_8 , яка цікавиться навчанням ОСОБА_6 . Також спілкувалися із дитиною і він повідомив, що бажає проживати з батьком. Просить позовні вимоги задовольнити.

Крім того, в судовому засіданні заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_9 , який пояснив суду, що він любить свою матір, однак хоче проживати з батьком, оскільки у с. Велика Рудка його друзі, однокласники та бабуся, а у с. Стасі, де проживає мати у нього нікого немає. До матері приїжджає, буває проживає деякий час, однак хоче жити з батьком. З дружиною батька стосунки нормальні, бувало, що вона його сварила.

Заслухавши сторони по справі та неповнолітню дитину, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.06.2008 сторони зареєстрували шлюб у якому народилось двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.09.2017 рішенням Диканського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. Крім того, вказаним рішенням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів ( а.с. 8-10).

19.12.2023 рішенням Диканського районного суду Полтавської області, припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Відповідно до вказаного рішення суду встановлено, що діти сторін не проживають разом з матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 та не знаходяться на її утриманні, а проживають разом з батьком ОСОБА_1 .

Неповнолітній ОСОБА_3 , проживає разом зі своїм батьком позивачем по справі, та старшим братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 27.02.2025 за № 50, у житловому будинку , розташованому по АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , - позивач по справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( а.с. 80).

Неповнолітній ОСОБА_11 з 21.04.2023 по 31.08.2023 був учнем 4 класу опорного закладу «Стасівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені М.Башкирцевої Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області» (а.с.83).

В подальшому неповнолітній ОСОБА_12 продовжив навчатись у Великорудківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області.

Відповідно до довідки Великорудківської загальноосвітньої школи І-ІІІ Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області, встановлено,що ОСОБА_2 бере активну участь у навчанні та вихованні сина ОСОБА_13 , учня 6 класу. Вона постійно перебуває на зв`язку з класним керівником турбується про поведінку та навчання сина. ОСОБА_6 у після обідній час відвідує спортивний гурток в опорному закладі «Стасівська ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. Башкирцевої» і інколи залишається у матері.

Вказане свідчить про те, що дитина дійсно спілкується з матір`ю, а остання належним чином виконує свої батьківські обов`язки не зважаючи на те, що дитина проживає з батьком (а.с.82).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).

Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) вказано, що «сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).».

У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20 зазначено, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.

Так, в судовому засіданні був допитаний неповнолітній ОСОБА_3 , який пояснив, що він бажає проживати разом з батьком, оскільки за місцем проживання саме батька, він має друзів, ходить до школи, гуртків, проживає його бабуся в с. Велика Рудка Полтавського району Полтавської області. Зазначив, що матір він любить, вона проживає в іншому населеному пункті де він немає ні друзів, ні знайомих, тому хоче проживати з батьком.

Отже з пояснень неповнолітньої дитини вбачається, що за місцем проживання батька дитина має сталі суспільні зв`язки, коло спілкування, а також родичів, серед яких виокремив бабусю. Порушення даного соціального кола, призведе до негативних наслідків у психоемоційному стані дитини, його розвитку, інтересів дитини неповнолітнього ОСОБА_6 , та його гармонійного розвиток.

Крім того, до суду подано висновок органу опіки та піклування Диканської селищної ради, затверджений 24.12.2024 рішенням Диканської селищної ради № 533, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що дитина надала пояснення, у яких зазначив, що він спілкується зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , їздить до неї і молодшого брата в гості, але жити з ними не хоче. Він і надалі хоче жити із своїм батьком ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_14 ..

Відповідно до вказаного висновку, сім`я позивача ОСОБА_1 проживає у власному житловому будинку, в якому проводиться капітальний ремонт. Дитині виділена окрема омебльована кімната. ОСОБА_15 забезпечений всім необхідним для нормальної життєдіяльності. У день відвідування службою місця проживання позивача, вдома була лише ОСОБА_14 дружина позивача, батько хлопчика перебував на службі, а неповнолітній ОСОБА_6 на навчанні у Великорудківській загальносвітній школі. При цьому адміністрація вказаного навчального закладу відмічає, що батько та мачуха ОСОБА_6 тримають тісний контакт з класним керівником. Дитина завжди доглянута та має гарний настрій. Скарг від хлопчика про умови проживання в сім`ї батька не надходило.

Крім того, слід зауважити, що в даному висновку також зазначено про те, що у телефонній розмові працівників органу опіки та піклування з матір`ю ОСОБА_6 ОСОБА_16 вона вказала про бажання щоб її діти проживали разом з нею, однак після спілкування з дітьми вирішила, що погодиться з рішенням ОСОБА_6 жити з батьком (а.с.67).

Тому, взявши до уваги всі факти, які зазначенні у висновку, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Диканської селищної ради вважає за можливе визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком.

Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування, оскільки такий відповідає найкращім інтересам дитини, яка тривалий час проживає з батьком, навчається у с. Велика Рудка та має усталені соціальні зв`язки.

Врахувавши зазначене та вік дитини, її думку та бажання проживати з батьком, необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, суд приходить до висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки за обставин цієї справи наразі немає підстав змінювати усталене місце проживання дитини, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Разом з тим, суд зазначає, що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Керуючись статтями 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 02.07.2025.

Головуюча Л.Є. Петренко