_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3476/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Довженко К.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_4 , третя особа Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів суму завданої позивачці моральної шкоди у розмірі 150000 гривень через надання сприяння відповідачами (у тому числі через дії та бездіяльність посадових осіб відповідача - у тому числі ОСОБА_4 ) у використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року) у формі легітимізації вказаних підроблених документів за наслідками дій, вказаних у мотивувальній частині позовної заяви; постановити окрему ухвалу за фактом виготовлення підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «»Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015); постановити окрему ухвалу за фактом використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015); постановити окрему ухвалу за фактом подальшого надання сприяння з боку відповідачів у використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19.03.2024 року відповідачі, виконуючи злочинний наказ інших осіб щодо легітимізації підроблених документів ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» та надання корупційного сприяння злочинній організації, яка виготовила вказані підроблені документи, у подальшому використанні таких підроблених документів, користуючись послугами відповідача ОСОБА_4 , прийняли постанову про закриття кримінального провадження № 0000622 від 06.07.2022, цілеспрямовано та умисно проігнорувавши численні факти та судові рішення, які унеможливлювали прийняття такого рішення у кримінальному провадженні.

Стверджує, що відповідачі завдали позивачці значної моральної шкоди не лише через вчинення дій, спрямованих на її приниження як людини та потерпілої у вказаному кримінальному провадженні № 0000622, проте й спрямованих на публічну демонстрацію, що посадові особи органів поліції можуть безкарно та відкрито вчиняти дії з легітимізації підроблених документів на користь злочинної організації, яка виготовила такі підроблені документи.

Зазначає, що наслідки умисних дій відповідачів на користь злочинної організації: мали та продовжують мати виключно умисний характер; є результатом незаконної домовленості (змови) між відповідачами; є результатом незаконної домовленості (змови) між відповідачами та іншими особами; є результатом виконання незаконної вказівки (наказу), наданій відповідачам іншими особами, спрямованій на легітимізації підроблених документів ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; спрямовані на легітимізацію підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» за результатами змови між відповідачами та іншими особами; спрямовані на надання сприяння злочинній організації, яка виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», у подальшому використанні таких підроблених документів; спрямовані на надання сприяння злочинній організації, яка виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», у легітимізації доходів, отриманих злочинним шляхом з використанням так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підроблених документах; спрямовані на вчинення численних злочинів на ділянці Державного кордону України під час фактичного стану війни з використанням так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підроблених документах; завдали глибокої та непоправної моральної шкоди позивачу через руйнування її уявлень про роль поліції в Українській Державі та українському суспільстві через надання доказів того, що слідчі поліції безкарно можуть брати участь у легітимізації підроблених документів на користь злочинної організації; завдали глибокої та непоправної моральної шкоди позивачу як потерпілому у кримінальному провадженні №0003076 через вчинення дій щодо легітимізації підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; завдали глибокої та непоправної моральної шкоди позивачу як цивільному позивачу у кримінальному провадженні № 0003076 через вчинення дій щодо легітимізації підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; завдали глибокої та непоправної моральної шкоди позивачу через руйнування її уявлень про роль поліції в Українській Державі та українському суспільстві через надання доказів того, що працівники поліції України безкарно можуть брати участь у легітимізації підроблених документів на користь злочинної організації; завдали глибокої та непоправної моральної шкоди позивачу через руйнування її уявлень про роль поліції в Українській Державі та українському суспільстві через надання доказів того, що слідчі поліції безкарно можуть підробляти документи; завдали глибокої та непоправної моральної шкоди позивачу через руйнування її уявлень про роль працівники поліції в Українській Державі та українському суспільстві через надання доказів того, що працівники поліції України безкарно можуть створювати умови для незаконної втечі злочинців від заслуженої кримінальної відповідальності.

Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 15.11.2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_4 , третя особа Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди, - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 оскаржив її в Одеському апеляційному суді.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2024 року скасовано, цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали справи повернуті до суду 06 травня 2025 року.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.05.2025 року справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 21.05.2025 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_4 , третя особа Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 не з`явилися, повідомлені належним чином.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області - Дмитрієнко К.В. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Національної поліції України Рудь В.В., у судовому засіданні, просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає,, що друга неявка позивача у судове засідання є підставою для залишення позову без розгляду, однак, враховуючи висновки, викладені в постанові суду апеляційної інстанції від 22.04.2025 року, вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Розглянувши справу, заслухавши представника відповідача та третьої особи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_4 , третя особа Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.10.2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003076 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за заявою потерпілих ТОВ «Злагода» та ОСОБА_3 щодо злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які 28.10.2017 з використанням фізичного насильства захопили судно пором НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 (власник) і ТОВ «Злагода» (орендар).

16.12.2017 року розпочато досудове розслідування за заявою потерпілого ОСОБА_9 щодо підроблення невідомими особами документу так званого «Акту технічного нагляду судна для здійснення його державної реєстрації» від 15.11.2015 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 358 КК України.

В ході проведення дізнання у кримінальному провадженні № 0003076 встановлено наступне: будучи допитаною, потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що 20.02.2002 згідно платіжного доручення № 14 між ТОВ «Злагода» і ДП «ПрофесіоналІзмаїльський» за несплату податків на користь ДП «ПрофесіоналІзмаїльський» було перераховано 50400 гривень з позначкою «Оплата згідно рахунку № 04 від 19.02.2002 за с/г техніку». У вказаному рахунку позицією № 11 зазначено « ОСОБА_10 » у кількості однієї штуки, ціною 7100 гривень».

27.08.2008 року ОСОБА_3 уклала з ФОП ОСОБА_9 договір купівлі-продажу плавзасобу (порому) НОМЕР_1 , 1992 року випуску. Право власності ОСОБА_9 на пором підтверджено судновим білетом серії СБ №013248, виданим Інспекцією Головного державного реєстратора флоту (від 25.12.2013).

У жовтні 2017 пором НОМЕР_1 був захоплений ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та іншими особами з використанням фізичного насильства і на підставі підроблених документів.

Зі слів потерпілих (ТОВ Злагода», ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші особи, готуючись до рейдерського захоплення порому ВИЛ-0224-К, виготовили підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »».

Згодом представник ОСОБА_6 ОСОБА_11 здійснив реєстрацію так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (фактичну перереєстрацію порому НОМЕР_1 ) на ОСОБА_6 на підставі підробленого документу так званого «Акту технічного нагляду судна для здійснення його державної реєстрації» від 15.11.2015 та іншого підробленого документу так званого «Договору купівлі-продажу судна» від 14.02.2023, а згодом захопили пором НОМЕР_1 на підставі вказаних вище підроблених документів («Акту» від 15.11.2015 та «Договору» від 14.02.2003), виданих на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »». Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_9 , пояснив, що у 2008 році придбав у ОСОБА_3 пором НОМЕР_1 , який зареєстрував на своє прізвище і надав його в оренду ТОВ «Злагода» (судно з бортовим надписом «ВИЛ-0224 -К», регістровий номер НОМЕР_2 (паром 1992 р. побудови), видане 27.06.2013). Крім того, надано судновий білет за номером СБ 031248, яким засвідчено право власності та право плавання судна під державним прапором України судну ВИЛ-0224-К, виданий 25.12.2013.

За результатами дізнання встановлено, що пором НОМЕР_1 (власник ОСОБА_9 , орендар ТОВ «Злагода») в період з 2011 р. і до 28.10.2017 перебував у фактичному володінні орендаря (ТОВ «Злагода») і кожного дня використовувався для цілей транспортування техніки, тракторів, автомобілів та фізичних осіб на острів Кислицький та з острову Кислицький поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, де вказані послуги з перевезення поромом ВИЛ-0224-К надавалися ТОВ «Злагода» широкому колу осіб, включаючи ОСОБА_6 .

Відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 27.10.2023 у справі № 509/407/23, «під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 незаконно оформив право власності на вищевказаний паром ВИЛ-0224-К, наразі «Кислицький». Пором НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , а орендарем - ТОВ «Злагода» (директор ОСОБА_3 ) наразі має назву «Кислицький» внаслідок перереєстрації порому на ОСОБА_6 на підставі підроблених документів».

Відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року у справі № 509/407/23, «в ході проведення дізнання доведено факт підроблення «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015, оскільки встановлено, що підписант вказаного документа інженер-інспектор ДП «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» ОСОБА_12 помер у 2007 році, про що свідчать документи отримані з Міністерства юстиції України, а саме копія свідоцтва про смерть. Також встановлено, що «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, укладений між виконуючим обов`язків голови СВК «Кислицький» ОСОБА_13 та ОСОБА_6 має ознаки підробки, оскільки, згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_13 , останній працював у СВК «Кислицький» на посадах оператора масло бойні, а згодом головного інженера. Запис щодо призначення ОСОБА_13 виконуючим обов`язки голови СВК «Кислицький» в трудовій книжці відсутній».

Відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.02.2023 у справі № 509/407/23, потрібно враховувати підроблення документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором» ІНФОРМАЦІЯ_1 » наразі існує ситуація, адже пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який було зареєстровано на підроблених документах, підроблення яких встановлено та визнано органом досудового розслідування.) Внаслідок захоплення у ОСОБА_9 , ОСОБА_3 і ТОВ «Злагода» порому НОМЕР_1 на підставі підроблених документів, потерпілим було завдано моральної та матеріальної шкоди у розмірі вартості самого порому та упущеної вигоди».

Відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2023 у справі № 509/814/23, «в ході проведення дізнання доведено факт підроблення «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015, оскільки встановлено, що підписант вказаного документа інженер-інспектор ДП «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» ОСОБА_12 помер у 2007 році, про що свідчать документи отримані з Міністерства юстиції України, а саме копія свідоцтва про смерть. Також встановлено, що «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, укладений між виконуючим обов`язків голови СВК Кислицький» ОСОБА_13 та ОСОБА_6 має ознаки підробки, оскільки, згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_13 , останній працював у СВК «Кислицький» на посадах оператора масло бойні, а згодом головного інженера. Запис щодо призначення ОСОБА_13 виконуючим обов`язки голови СВК «Кислицький» в трудовій книжці відсутній».

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2023 у справі № 522/17149/22-Е (провадження №2/522/612/23), Одеська обласна прокуратура на численні на звернення ОСОБА_3 надавала відповідь, що в ході проведення дізнання у кримінальному провадженні № 0003076 від 30.10.2017 доведено факт підроблення «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015».

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/4353/22 від 25.04.2022, встановлено підроблення документів ОСОБА_6 на так званий «пором» ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На правову підставу відшкодування моральної шкоди позивач посилається на ст. 16 ЦК України, зазначаючи, що моральна (немайнова) шкода завдана позивачці відповідачами через використання ними підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» для цілей вчинення численних злочинів та інших правопорушень проти позивачки ОСОБА_3 , спрямованих на злочинне позбавлення її майна. Крім того, на підставі статті 16 ЦК України позивачка ОСОБА_3 звертається до суду за відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачці відповідачами через дії відповідачів з легітимізації підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, позивачка зазначає, що моральна шкода завдана відповідачами через їх умисні дії, спрямовані на самоусунення від виконання обов`язків відповідачів щодо забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Зазначає, що відповідачі самоусунулися від надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Позивачка ОСОБА_3 звертається до суду за відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди, завданої відповідачами через умисні дії відповідачів, спрямовані на надання відповідачами послуг злочинній організації, яка виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», у тому числі щодо: 1) подальшого використання підроблених документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »»; 2) легітимізації підроблених документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »»; 3) вчинення нових злочинів з використанням підроблених документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» тощо.

Згідно з ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом, визначеним в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких встановлений ч.1 ст. 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування наведених положень ч. 1. ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, тобто за статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Частиною 1 статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення такої шкоди.

За загальним правилом факт наявності шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку. У зв`язку з цим, з`ясуванню підлягають обставини щодо шкоди, протиправної поведінки та причинного зв`язку між ними. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц зазначив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

В Постанові від 09 листопада 2022 року по справі №212/7628/21 Верховний Суд зазначив, що розмір відшкодування є предметом доказування, а отже, позивач має довести суду, що пропонований ним розмір компенсації відповідає його стражданням.

Позивачем не були надані докази наявності моральних страждань, пов`язаних саме з діями відповідачів та наявності причинного зв`язку між діями відповідачів і загальним станом здоров`я позивача та її переживаннями. Позивачем не надано доказів того, що винні в його переживаннях саме відповідачі. Таким чином, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та підстави для її відшкодування.

Виходячи з вищенаведеного, встановлених фактичних обставин і відсутні достовірних доказів наявності спричинення позивачу моральної шкоди, законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 150000 грн. не вбачається.

Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, позивачем в якості відповідачів визначено Головне управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_4 .

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 10.11.2021 р. № 346/5428/17 зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року № 752/17832/14-ц, вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року № 215/4932/20 зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

З огляду на наведене, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі № 1- 36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Верховний Суд у Постанові від 16.11.2022 року № 591/387/21 зробив висновок, що: кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. ухваливши правильне по суті судове рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суди не звернули увагу, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, за таких обставин за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Позивач просить постановити окрему ухвалу за фактом виготовлення підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015); постановити окрему ухвалу за фактом використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015); постановити окрему ухвалу за фактом подальшого надання сприяння з боку відповідачів у використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015). Зазначені вимоги не вважаються позовними вимогами. Підстав для постановлення окремої ухвали не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.cт. 16, 23, 170, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 19, 48, 76, 77, 81, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_4 , третя особа Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко

Повний текст рішення складено 14.07.2025 року