Справа № 463/7408/24 Провадження № 2/450/600/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільніу справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Підберізцівська сільська рада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.09.2007 було зареєстровано шлюб з відповідачкою. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю. у зв`язку з втратою взаєморозуміння, почуття любові одне до одного, різні погляди на сімейне життя і виконання подружніх обов`язків, спільне життя у них не склалося, стосунки між ними поступово погіршувались, а з часом взагалі фактично припинилися і з 2021 вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Набутого за час шлюбу спільного майна немає, він не заперечує щодо проживання обох дітей з матір`ю, а тому спір про місце проживання дітей відсутній. А тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає через протилежно різні погляди на життя, постійні непорозуміння та абсолютно протилежні характери обох. Вважає, що подальше формальне перебування в шлюбі є недоцільним, небажаним та таким, що суперечить його інтересам і у зв`язку з тим, що можливості і потреби у збереженні сім`ї немає, просить розірвати шлюб.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує та просить їх задоволити, оскільки примирення є неможливим; щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей, то визнає такі повністю та не заперечує проти визначення місця проживання дітей з відповідачкою ОСОБА_2 .

Позиція відповідача: відповідачка звернулася з зустрічним позовом про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 . В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що вважає, що питання розірвання шлюбу безпосередньо впливає на їх дітей.

18.06.2025 до суду надійшла заява відповідачки про визнання позовних вимог ОСОБА_1 до неї про розірвання шлюбу та підтримання вимог зустрічного позову про визначення місця проживання дітей. Просила розглядати справу у її відсутності.

Позиція третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: до суду надійшла заява про відсутінсть конфлікту між батьками в частині визначення місця проживання дітей, у зв`язку з чим Підберізцівська сілсьька рада Львівського райоун Львівської області як орган олпіки та піклування не може надати висновок щодо доцільності (недоцільності) визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , з матір`ю ОСОБА_2 . Розгляд справи рпосили здійснювати уу відсутності представника органу опіки та піклування Підберізцівської сільської ради Львівського райоун Львіської області та зазначили, що оскільки відсутній спір між сторонами, провадження в цій частині підлягає закриттю.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

12.08.2024 ухвала Личаківського районного суду м.Львова про передачу справи за підсудністю; 02.10.2024 справа надійшла до Пустомитівського районного суду Львівської області; 04.10.2024 ухвала про відкриття провадження у справі; 24.10.2024 подано зустрічний позов про визначення місця проживання дітей; 25.10.2024 ухвала про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження; 03.12.2024 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 09.12.2025 клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи; 11.12.2024 ухвала про залучення третьої особи на стороні позивача Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради; 06.01.2025 заява представника позивача про відкликання повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 ; 03.02.2025 заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі; 10.02.2025 заява представника позивача про відкладення розгляду справи; 11.02.2025 клопотання третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про проведення підготовчого судового засідання у відсутності представника; 26.02.2025 клопотання третьої сооби про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції; 11.03.2025 ухвала про витребування доказів; 24.04.2025 заява третьої особи про розгляд справи у відсутності представника; 25.04.2025 ухвала про заміну третьої особи на Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради на Підберізцівську сільську раду, як орган опіки та піклування та витребування доказів; 29.05.2025 заява представника третьої особи про розгляд справи у відсутності представника; 29.05.2025 клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи; 29.05.2025 ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 18.06.2025 клопотання відповідачки про розгляд справи у її відсутності.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.09.2007, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30.09.2007, актовий запис №3385.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 24.09.2008, актовий запис №6013; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 22.01.2019, актовий запис №125.

При вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім`ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, шлюб між ними набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим.

Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність його згоди на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Вирішуючи зустрічний позов про визначення місця проживання непонволітньої та малолітньої дітей сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно довідки Підберізцівської сільської ради Львівського раойну Львівської області від 10.04.2025 №136, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають по АДРЕСА_1 без реєстрації.

Як вказала відповідачка у зустрічній позовній заяві діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з нею.

Даний факт не заперечив батько дітей - позивач у справі та визнав заявлені відповідачкою вимоги у зустрічному позові.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Як встановлено судом, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають без реєстрації з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, виходячи із обставин справи, враховуючи те, що діти фактично проживають з матір`ю, яка створює всі необхідні умови для належного забезпечення та їх розвитку, суд вважає, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їх повноцінному вихованню та розвитку.

Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не позбавляє права відповідача спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дітей у разі визначення місця проживання останніх з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову про розірвання шлюбу та зустрічного позову про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю.

При зверненні сторін до суду, відповідно позивача з первісним позовом та відповідачки із зустрічним позовом було сплачено судовий збір в однаковому розмірі по 1211,20 грн., а тому судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-14, 76-83, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 19, 104, 105, 110 114, 141, 157, 160, 161 СК України, відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 30.09.2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3385, - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Підберізцівська сільська рада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Підберізцівська сілсьька рада Львівського району Львівської області, , 81146, с.Підберізці, вул. Шевченка, 25, Львівського району Львівської області.

СуддяД. А. Кукса