Справа № 182/5466/24
Провадження № 2-о/0182/74/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.06.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника Козадаєвої Н.Ю.

представника заінтересованих осіб ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про встановлення особи

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про встановлення особи.

В обгрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Приют Нікопольського району Дніпропетровської області, її батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З першого по четвертий клас вона навчалась в загальноосвітній школі в с.Приют Нікопольського району Дніпропетровської області, з п`ятого по шостий клас - в загальноосвітній школі с.Базавлук Софіївського району Дніпропетровської області, а з сьомого по восьмий клас - в загальноосвітній школі с.Павлопілля Софіївського району Дніпропетровської області. В 1976 році вона вступила до Дніпропетровського технічного технікуму, але через сімейні обставини не закінчила навчання і в 1978 році влаштувалась на роботу у школу с.Жовтневе Софіївського району Дніпропетровської області. В 1979 році вона переїхала до с.Нова Таволжанка Щєбекінського району Білгородської області. В 1984 році вона уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_5 » і 13 липня 1985 року отримала паспорт громадянина СРСР. В 1988 році вона повернулась до с.Приют Нікопольського району Дніпропетровської області та влаштувалась на роботу в колгосп імені Калініна, де пропрацювала з 1988 року по 1994 рік. Звільнившись з колгоспу імені Калініна, вона знову переїхала до с.Нова Таволжанка Щєбекінського району Білгородської області та влаштувалась на цукровий завод, однак, через конфлікт на роботі повернулась до с.Приют Нікопольського району. Однак, свідоцтво про шлюб та трудова книжка залишились в російській федерації. З 2000 року до теперішнього часу вона постійно проживає на території Української РСР, а після оголошення незалежності - на території України. 01 грудня 2002 року, перебуваючи в м.Харків, її паспорт громадянина СРСР був втрачений, в зв`язку з чим вона звернулась до Київського РВ ХГУ УМВСУ в Харківській області з відповідною заявою, проте, постановою від 05 лютого 2003 року їй відмовлено в порушенні кримінальної справи. За цей час вона намагалась поновити свої документи, але через певні обставини їй це не вдалось. З метою отримання паспорта громадянина України, напочатку 2022 року вона звернулась до Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області з відповідною заявою. Проте, листом вих.№ 1234-163/000324-22 від 04 лютого 2022 року їй було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки за результатами проведення процедури встановлення особи не підтверджено факту належності особи до громадянства України (відсутність підтвердження факту проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року) та роз`яснено, що факт постійного проживання може бути встановлений лише судом. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року у справі № 182/486/24 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та, з метою отримання паспорта громадянина України, вона 08 серпня 2024 року повторно звернулась до Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області з відповідною заявою. Однак, листом вих.№ 1234-928/1234.1-24 від 20 серпня 2024 року їй було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, на території російської федерації, в зв`язку з чим заява про видачу паспорта відсутня, в результаті чого неможливо встановити особу та відсутнє підтвердження факту, що на зазначену дату вона, дійсно, перебувала в громадянстві СРСР та роз`яснено, що її особа може бути встановлена судом. Таким чином, вона може реалізувати своє право на отримання паспорта громадянина України лише через звернення до суду з заявою про встановлення її особи, документованої паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, на території російської федерації. Тому, на підставі викладеного, просить суд встановити її особу, яка документована паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, на території російської федерації, та підтвердити факт, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 перебувала у громадянстві колишнього СРСР.

В судовому засіданні ОСОБА_1 викладені в заяві обставини підтримала та на задоволенні заяви наполягала.

Представник заявника Козадаєва Н.Ю. викладенні в заяві обставини також підтримала та на задоволенні заяви наполягала. Окрім цього, додатково суду пояснила, що ОСОБА_1 є саме тією особою, яка тривалий час проживала та працювала в с.Приют Нікопольського району. Даний факт можуть підтвердити свідки. Також, в матеріалах справи наявне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року, згідно якого було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Представник заінтересованої особи Загачевський О.І. в судовому засіданні фактично з викладеними в заяві обставинами погодився. При цьому, додатково суду пояснив, що заявниця, при звернення до Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області з відповідною заявою, не надала доказів, які підтверджують її особу, що є обов`язковим.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно п.8 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: - заяву про встановлення належності до громадянства України; - копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до п.10 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає такі документи: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію свідоцтва про народження; один з таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

П.44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Факт постійного безперервного проживання заявників на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Приют Нікопольського району Дніпропетровської області. У відповідності до актового запису про народження, її батьками були: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8). У суду сумніву не викликає той факт, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, оскільки дані докази та обставини справи були дослідженні в рамках розгляду цивільної справи №182/486/24, по якій Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення від 07 травня 2024 року про задоволення вимог (а.с.21-26). Проте, у відповідності до обставин, які стали підставою для звернення до суду з даною заявою, ОСОБА_1 , після ухвалення вищевказаного рішення суду звернулась до Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області з відповідною заявою. Однак, листом вих.№ 1234-928/1234.1-24 від 20 серпня 2024 року у вчиненні дії щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України їй було відмовлено, оскільки вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на території російської федерації (а.с.18-20).

Заявниця та її представник в судовому засіданні на задоволенні заяви наполягали та за їх клопотанням, на підтвердження заявлених вимог, були допитані свідки, які фактично підтвердили той факт, що ОСОБА_1 є тією особою, яка документована паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, на території теперішньої російської федерації.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є головою фермерського господарства «Агро Роса». Заявницю добре знає, оскільки проживають в одному селі та знає її з 1990 року. З ОСОБА_1 він разом працював в колгоспі імені « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де був агрономом, а заявниця пасла овець. На той час заявниця мала маленьких дітей. Односельці заявницю називають «Полька», а що стосується її прізвища, то її дівоче прізвище він знає, але завжди знав, що вона « ОСОБА_5 ».

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з заявницею проживають в одному селі. Знає її давно, оскільки як заявниця, так і свідок з народження проживають в селі Приют Нікопольського району Дніпропетровської області. Заявниця мала рідну сестру, але в цьому не впевнена.

На запитання суду, заявниця той факт, що мала сестру, підтвердила та зазначила, що її рідна сестра померла в 2021 році.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що долучені докази у суду сумніву не викликають, справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склались між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, суд вважає, що встановлення факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право щодо набуття громадянства України, оскільки іншим шляхом вирішити порушене заявником питання неможливо.

Керуючись ст.4, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, п.6 ч.1 ст.315, 317, 319 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про встановлення особи задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Приют Нікопольського району Дніпропетровської області, яка документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на території теперішньої російської федерації.

Встановити факт, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 перебувала у громадянстві колишнього СРСР.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал