Справа № 643/4337/25
Провадження № 2/643/2984/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025

11 липня 2025 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Палагіної Юлії Володимирівни, до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 05.04.2011 на ім`я своєї онуки ОСОБА_1 на все належне неї майно. На момент смерті ОСОБА_3 , останньої належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 . З початком повномасштабного вторгнення ворожих військових формувань на територію України, позивачка вимушена була покинути своє постійне місце проживання в м. Харкові та перемастилася до м. Дніпро. На момент смерті бабусі позивачка мешкала в іншому місці. Останні місяці життя, з власної ініціативи бабусі, вони не спілкувалася, адже стан здоров`я останньої був вкрай поганим. Протягом хвороби ОСОБА_3 за нею доглядали батьки позивачки, в тому числі і донька заповідачки, мати позивачки ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 , зі спливом певного часу батьки позивачки вирішили розпочати підготовку до ремонту квартири, що належала бабусі. Під час прибирання 28.02.2025 матір позивачки ОСОБА_4 знайшла заповіт ОСОБА_3 , який був прикріплений шпилькою на звороті килиму, що висів на стіні. Про цей факт позивачці повідомив її батько. 03.03.2025 ОСОБА_1 приїхала до м. Харкова задля оформлення спадкових справ. При звернення до нотаріуса з приводу відкриття спадщини на майно ОСОБА_3 , позивачці було відмовлено через пропущення строку на подання зави про прийняття спадщини на підставі постанови від 04.03.2025. Від нотаріуса також стало відомо, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, так як відсутні заяви від інших спадкоємців.

Сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином та своєчасно повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду.

Від представника позивача адвоката Палагіної Ю.В. 02.07.2025 надійшла зава про розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги позову підтримують та просять його задовольнити.

Від відповідачки ОСОБА_4 14.04.2025 до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутністю відповідача.

Від відповідача Харківської міської ради до суду заяв про поважні причини своєї відсутності або про розгляд справи без участі представника до суду не надійшло, правом надання відзиву проти позову, не скористався.

Суд, вивчивши доводи позивача, враховуючи позицію відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Взята на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.03.2022 та фактично проживає в АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Згідно заповіту від 05.04.2011 ОСОБА_3 заповіла своєї онучці ОСОБА_6 все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, що буде належите неї на день її смерті.

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть, повного Витягу є Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб заповіту від 05.04.2011 (а.с.11-15,24-35).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцеве дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відтак, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Так, позивачка обґрунтовуючи поважні причини пропуску строку посилається на те, що у встановлений шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори, оскільки не була обізнана про наявність на її користь заповіту від бабусі ОСОБА_3 , наявність якого випадково виявлено її батьками лише 28.02.2025, про що її сповістили та ОСОБА_1 04.03.2025 звернулася із заявою до приватного нотаріуса, яким й було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме, у відкритті спадкової справи з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

04.03.205 приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. винесено постанову, якою відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_3 згідно заповіту через пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини(а.с.39-40).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

Позивачкою на підтвердження поважних причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано скрін-шот листування позивачки з батьком 28.02.2025, із змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 дізналася про наявність на її користь заповіту (а.с.37,38).

Відповідно до статті 89 ЦАК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (Постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19).

Далі, у правовому висновку, викладеному у Постанові від 28.03.2022 у справі №750/2158/21 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: - тривала хвороба спадкоємців; - велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; - складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженими, в тому числі закордонними; - перебування спадкоємці на строковій службі у складу Збройних Сил України; - необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім того, у Постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23; провадження №14-50цс24) визначено, що з конкретных фактичных обставив кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Далі, статтею 13 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 (справа №681/203/17-ц,провадження №61-26164св18).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст.1 Першого протоколу.

Суд бере до уваги, що спадщина після померлої ОСОБА_3 на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивачка не подавала, відповідачка ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини не зверталася, незначний термін пропуску строку.

Крім того, суд враховує, що наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки ОСОБА_1 втратить право на спадкування майна за заповітом, яке залишилося після смерті бабусі і вказані обставини будь для позивачці занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.

Далі, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 вбачається, що при вирішені питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приймає до уваги доводи позивачці про пропущення строку подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 , визнання позову відповідачкою, практику Європейського суду з прав людини, і те, що факт пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення останньої від спадкування, відтак суд вважає, що причини, на які посилається позивачка є поважними, а тому є правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Палагіної Юлії Володимирівни, до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Харківська міська рада, адреса місцезнаходження: 61003, м. Харків, м. Конституції,7, ().

Суддя О.О. Сугачова