Провадження № 2/344/1088/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретарів Соляник Т.І., Явецької Ю.В., Волощук Є.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представників Івано-Франківської обласної прокуратури Журавльової Н.Є., Верешка М.І., ОСОБА_2 , представника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області Щадея А.В., представника Державного казначейства України Гамуляк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом, мотивуючи тим, що йому завдано моральної шкоди незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури і суду. Зокрема зазначає, що постановою старшого слідчого-криміналіста слідчого відділу Управління СБУ в Івано-Франківській області від 29.03.2010 р. відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за №564 щодо привласнення ним шляхом зловживання своїм службовим становищем грошових коштів ВАТ «Калушхімремонт» на 11 600 грн. та вчинення зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальних збитків підприємству на суму 70 165,53 грн., тобто за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.2, 364 ч.2 КК У країни

30.08.2010 р. слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ в Івано-Франківській області винесено постанову про пред`явлення йому обвинувачення у в чиненні злочинів, передбачених ст.191 ч.2, 364 ч.2 КК України. Того ж дня йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 30.08.2010р. заступником прокурора Івано-Франківської області був затверджений обвинувальний висновок у кримінальній справі №564 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.2, 364 ч.2 КК України.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2012р позивача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.191 ч.2; ст.364 ч.2 КК України та призначено покарання - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади. пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах чи організаціях усіх форм власності строком на 2 роки зі штрафом 2000 грн. з застосуванням ст. 75,76 КК України. Стягнуто на користь ВАТ «Калушхімремонт» 81765,53 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.11.2012 р. апеляцію засудженого та прокурора, яка брала участь в розгляді справи задоволено, вирок суду першої інстанції від 25.05.2012 р. вирішено скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 11.12.2013р. позивача було визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.191 ч.2, 364 ч.2 КК України та призначено покарання - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах чи організаціях усіх форм власності строком на 2 роки зі сплатою штрафу 2000 грн. з застосуванням ст.75,76 КК України. Стягнуто на користь ВАТ «Калушхімремонт» 81765.53 грн. матеріальної шкоди Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014р. вирок суду першої інстанції від 11.12.2013р. щодо ОСОБА_1 за ст.191 ч.2; ст.364 4.2 КК України вирішено скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду у зв`язку з тим, що суд І-інстанції належним чином не з`ясував дійсну вартість кранів на момент їх відчуження/

Постановою Калуського міськрайонного суду від 22.10.2014 року надавалось судове доручення органу досудового розслідування відповідно до ст.315-1 КПК України, яке не було виконано.

Постановою Калуського міськрайонного суду від 11.02.2015р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2015р., кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ст.ст.191 4.2,364 ч.2 КК України (в ред. 1960 р.) вирішено повернути прокурору Івано-Франківської області для організації додаткового розслідування з метою усунення неповноти та неправильності досудового слідства.

Запобіжний захід ОСОБА_1 - підписку про невиїзд, до вступу постанови Калуського міськрайонного суду від 11.02.2015р. в законну силу, залишити раніше обраний.

Як видно з листа Калуської міжрайонної прокуратури від 11.12.2015р. № 76-478-15, після повернення кримінальної справи відповідно до п.12 Перехідних положень КПК України внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадження №00000060, підслідність якого визначена за Калуським МВ УМВС України в області.

У ході досудового розслідування змінено попередню правову кваліфікацію діяння ОСОБА_1 з ч.2 ст.364 КК України на ч.3 ст. 365-2 КК України у зв`язку тим, то особи, які надають публічні послуги, в тому числі, арбітражні керуючі з 01.07.201 1р. перестали бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України. За зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги, кримінальна відповідальність передбачена ст.365-2 КК України.

У ході досудового розслідування не встановлено наявності у ОСОБА_1 мети отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, тобто у його діянні відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України.

У зв`язку з цим 28.08.2015 р. кримінальне провадження № 0000060 у частині зловживання арбітражним керуючим ВАТ «Калушхімремонт» ОСОБА_1 повноваженнями з попередньою правовою кваліфікацією за ч.3 ст.365-2 КК України закрито у зв`язку відсутністю в діянні складу злочину/

Постановою старшого слідчого відділу Калуського МВ УМВС в Івано-Франківській області від 26.04.2016р. кримінальне провадження № 0000060 у частині зловживання арбітражним керуючим ВАТ «Калушхімремонт» повноваженнями з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.365-2 КК України закрито у зв`язку відсутністю в діянні складу злочину.

Постановою від 14.06.2018р. Калуською місцевою прокуратурою ці постанови слідчого від 28.08.2015р. та 26.04.201бр. було скасовано.

Постановою старшого слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 27.12.2023р. вирішено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 27.04.2015р. закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Водночас, вважає, що розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди повинен не лише відповідати практиці Європейського суду з прав людини, але й національній практиці - зокрема за аналогією до випадків стягнення моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Загальною тривалістю умисної бездіяльності щодо невиконання рішень судів є період з 29.03.2010 року по 27.12.2023 року. Вважає, що правомірно порушив питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності. За наведених обставин просить стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 922 705.23 гривень.

13.11.2024 року представником відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що вимоги позивача у заявленому розмірі є безпідставними, такими, що не відповідають закону та суперечать фактичним обставинам справи. Прокуратура у своєму відзиві не заперечує фактичних обставин справи, зокрема притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування останнього під слідством і судом. Згідно зі ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Позивач зазначає, що правовою підставою для даного позову є винесення постанови про закриття кримінального провадження При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Окрім того позивачем не вірно визначено період перебування під судом та слідством, та насправді такий період становить 159 місяців 27 днів. Недоведення позивачем належними та достатніми доказами факту заподіяння йому моральної шкоди в заявленому розмірі, причинного зв`язку між відповідними процесуальними діями та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, є підставою для відмови у задоволенні позову в частині.

20.11.2024 року через інформаційну систему «Електронний суд» від представника Управління служби безпеки України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву. Зокрема представник відповідача зазначає, що УСБУ не визнає, позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Притягнення позивача до кримінальної відповідальності відбувалось згідно ст. ст. 191 ч. 2, 364 ч. 2 КК України, закриття кримінального провадження відбулось за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 3 ст. 365-2 КК України. Відповідно до Закону України № 3207-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» (в редакції від 07.04.2011, яка набрала чинності 01.07.2011 р.), Кримінальник кодекс України доповнено ст. 365-2 в наступній редакції: «Зловживання своїми повноваженнями аудитором, нотаріусом, оцінювачем, іншою особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, у тому числі послуг експерта, арбітражного керуючого, незалежного посередника, члена трудового арбітражу, третейського судді (під час виконання цих функцій), з метою отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб». Таким, чином з 01.07.2011 р. арбітражні керуючі перестали бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України. З цього часу зловживання повноваженнями вказаними суб`єктами кримінальна відповідальність передбачена cт. 365-2 КК України, яка в свою чергу мала іншу об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення. Таким, чином відбулась декриміналізація діянь, обвинувачення по яких були пред`явлені позивачу та втратила чинність норма закону, за яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

У позовній заяві Позивач вказує, що він перебував під слідством та судом з 29.03.2010 по 27.12.2023, тобто 13 років 8 місяців 28 днів. Отже, у зв`язку з цим, період притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ст. 191 та 365 КК України, а саме з 29.03.2010 по 28.08.2015, не може бути взятий до уваги як незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, не можна вважати допустимим факт незаконного притягнення Позивача до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.191 та ч. 2 ст. 364 КК України, оскільки декриміналізація їх діянь, в яких обвинувачувався Позивач, відбулась через вступ спеціальної норми права передбаченої ст. 365-2 КК України, яка передбачала наявності в т.ч. істотної шкоди, на відміну від ст. 191 КК України.

Щодо відсутності факту притягнення Позивача до кримінальної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 365 ч.2 КК України, то згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі досудового розслідування щодо кримінального провадження №0000060, у вказаному кримінальному провадженні відбулось скасування підозри щодо правопорушника ОСОБА_1 . Відповідно до матеріалів кримінального провадження, нова підозра Позивачу не складалась та не оголошувалась.

Про вказаний факт та усвідомлення Позивачем не притягнення його до кримінальної відповідальності у кримінального провадження №0000060 свідчить факт допиту його у вказаному кримінальному провадженні, згідно протоколу допиту свідка від 31.03.2016, саме як свідка, а не як підозрюваного чи обвинуваченого.

Позивачем заявлено до стягнення моральну шкоду в розмірі 1 922 705,23 грн., однак не надано достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння страждань у зазначеному розмірі. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

25.11.2024 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог згідно якої він просить стягнути 1 741 200 гривень моральної шкоди, замість раніше заявлено розміру 1 922 405.06 гривень.

Також 25.11.2025 року у судовому засіданні представником Державної Казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що відсутній прямий наслідковий зв`язок між діями працівників правоохоронних органів та завданою моральною шкодою, оскільки дії органів досудового слідства не визнано незаконними. Вважає позов не обґрунтованим.

09.12.2024 року представником відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури надано відзив на заяву про зменшення позовних вимог, зі змісту якого вбачається, що вимоги позивача у заявленому розмірі є безпідставними, такими, що не відповідають закону. У задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суд від 17.12.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із підстав наведених у позові, вважає їх обґрунтованими та позов просив задовольнити.

Представник Івано-Франківської обласної прокуратури позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Державного казначейства України у судове засідання не прибув повідомлявся у встановлено законом порядку про причини неявки суд не повідомив.

Також у судовому засіданні 15.05.2025 року покази надали свідки.

Зокрема свідок ОСОБА_3 вказав, що знає позивача особисто, знає що його притягали до кримінальної відповідальності, відбувалося розслідування, однак він жодного вироку не читав, все знає зі слів ОСОБА_1 . Позивача усунули від посади, через те, що було відкрито кримінальну справу. На скільки йому відомо, заборона працювати до позивача не застосовувалась.

Свідок ОСОБА_4 вказав, що позивача знає давно та наскільки йому відомо із 30.08.2010 року ОСОБА_1 , перебував під слідством, відносно нього були вироки, які скасовані. 26.04.2016 року відносно позивача закрито справу.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29 березня 2010 року слідчим СВУ СБУ в області Мельником С.М. порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.2 ст.364 КК України.

30.08.2010 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.2 ст.364 КК України.

У ході проведення досудового слідства було встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді ліквідатора відкритого акціонерного товариства „Калушхімремонт", будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, протягом 2004-2007 років шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнив грошові кошти ВАТ „Калушхімремонт" в сумі 11600 грн. та вчинив зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальних збитків вказаному підприємству на суму 71128,53 грн.

24.09.2010 року кримінальна справа направлена для розгляду до Калуського міськрайонного суду.

Вироком Калуського міськрайонного суду від 25.05.2012 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.11.2012 вирок Калуського міськрайонного суду скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Калуського міськрайонного суду від 11.12.2013 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014 вирок Калуського міськрайонного суду скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у зв`язку з тим, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував дійсну вартість кранів на момент їх відчуження, тобто на час вчинення злочину

11.02.2015 постановою Калуського міськрайонного суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України повернуто прокурору Івано-Франківської області для організації додаткового розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2015 постанову Калуського міськрайонного суду залишено без змін.

27 квітня 2015 року прокуратурою Івано-Франківської області за матеріалами кримінальної справи № 564, внесено дані у ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні N? 000060 за фактом зловживання арбітражним керуючим ВАТ «Калушхімремонт» ОСОБА_1 службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України, та у кримінальному провадженні № 000061 за фактом привласнення шляхом зловживання своїм службовим становищем ОСОБА_1 грошових коштів ВАТ «Калушхімремонт» із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 191 КК України,

Того ж дня указані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження під № 000060 та визначено підслідність за Калуським МВ УМВС України області.

У ході досудового розслідування змінено попередню правову кваліфікацію за ч.2 ст.364 КК України на ч.3 ст.365-2 КК України у зв`язку з тим, що особи. які надають публічні послуги, у тому числі арбітражні керуючі, з 01.07.2011 перестали бути суб`єктом злочину передбаченого статтею 364 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України відповідальність, що скасовує злочинне діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, тому змінено попередню правову кваліфікацію діяння ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 365-2 КК України у зв`язку з тим, що санкція частини 1 ст. 365-2 КК України пом`якшує кримінальну відповідальність ОСОБА_1

28.08.2015 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 365-2 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, а сааме, відсутня суб`єктивна сторона злочину.

26.04.2016 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 365-2 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, а сааме, відсутня суб`єктивна сторона злочину.

14.06.2018 Калуською місцевою прокуратурою постанови від 28.08.2015 та 26.04.2016 скасовано.

У ході проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні проведено слідчі дії, а саме:

- на підставі ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду призначено позапланову документальну ревізію з окремих питань фінансово-господарської діяльності ВАТ «Калушхімремонт».

- призначено товарознавчу експертизу.

- допитано як свідка ОСОБА_1

27.07.2018 слідчим призначено товарознавчу експертизу вартості гусеничних кранів, виконання якої доручено Львівському НДІСЕ. Однак у зв`язку з великою завантаженістю експертів постанова залишена без виконання.

17.09.2018 слідчим призначено судово-товарознавчу експертизу визначення фактичної вартості гусеничних кранів, виконання якої доручено Київському НДІСЕ

Згідно висновку експерта від 16.04.2020 визначити ринкову вар гусеничних кранів не виявилось за можливе оскільки у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження фактичного технічного стану об`єктів оцінки та можливості їх використання за цільовим призначенням, а саме: результати їх освідчення особами уповноваженого органу та акти технічного стану станом на 2005 рік-2006 роки, які на даний час отримати неможливо.

09.04.2019 слідчим призначено перевірку щодо ведення на ВАТ «Калушхімремонт» у 2004 році касової книги.

Управлінням Західного офісу держаудитслужби в Івано-Франківській області відмовлено у проведенні перевірки, оскільки усі надходження та видача готівки підприємства враховуються у касовій книзі, аркуші якої мають бути пронумеровані, прошнуровані та скріплені печаткою підприємства, однак в матеріалах провадження містяться тільки окремі аркуші книги, без підпису посадової особи без зазначення дати, що унеможливлює здійснити перевірку.

25.05.2020 слідчим доручено проведення слідчих дій працівникам Сокальського ВІ Червоноградського ВП ГУНП в Львівській області щодо допиту власників приміщення, що в АДРЕСА_1 .

Однак дана постанова залишилась без виконання.

Слідчим витребувано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - цегляної прибудови, що в АДРЕСА_1 .

Згідно отриманої інформації власниками приміщення, що в АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином з матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що після повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_1 на додаткове розслідування та після скасування постанови про закриття, вжито всіх необхідних дієвих заходів, направлених на усунення окресленої судами 1першої та апеляційної інстанцій неповноти досудового розслідування та вичерпано всі можливості для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень

Відповідно до ч. 1 ст. 5. КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинну діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законної сили

У ході досудового розслідування змінено попередню правову кваліфікацію діяння ОСОБА_1 з частини 2 статті 191 Кримінального кодексу України на частину 1 статті 365-2 Кримінального кодексу України у зв`язку з тим, що санкція частини 1 ст. 365-2 КК України пом`якшує кримінальну відповідальність.

Постановою від 27.12.2023 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У вказаній вище постанові чітко зазначено, що за таких обставин у діянні арбітражного керуючого ВАТ «Калушхімремонт» Павликівського Б.М. відсутня об`єктивна ознака склад кримінального праворушення, передбаченого частиною 1 статті 365-2 Кримінального кодексу України.

Так, згідно із ч. 4 ст. 284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4 ч. 1 вказаної статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

У даному кримінальному проваджені жодній особі про підозру не повідомлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Постанова не скасована на час постановлення рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону № 266/94-ВР, є вичерпним.

Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься у Законі. Ці підстави можна поділити на такі групи: реабілітуючі; нереабілітуючі.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 466/4560/20 (провадження № 61-21154св21), від 03 травня 2023 року у справі № 686/14821/21 (провадження № 61-6545св22).

Із матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження щодо позивача було закрито вперше 28.08.2015 року за ч. 1 ст. 365-2 КК України та 26.04.2016 за ч. 1 ст. 365-2 КК України. 14.06.2018 ці постанови були скасовані, та 27.12.2023 кримінальне провадження остаточно закрите за відсутністю саме в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, отже, з вказаних постанов вбачається, що досудове розслідування здійснювалось саме щодо позивача, не зважаючи на те, що йому не було повідомлено про підозру.

Але, в той же час з 27.04.2016 по 15.06.2018 жодному кримінальному переслідуванню позивач не піддавався, оскільки кримінальне провадження було закрито протягом цього часу.

Тому є безпідставним твердження представника відповідача УСБУ в Івано-Франківській області про те, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В той же час є безпідставними вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди за час період з 27.04.2016 по 15.06.2018, поки кримінальне провадження було закрите.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Враховуючи наявність постанови про закриття кримінального провадження щодо позивача з реабілітуючих підстав, судом встановлено, що позивач незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, до нього незаконно застосовано запобіжний захід, а тому є підстави для відшкодування завданої позивачу шкоди у порядку та розмірах, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України та Законом № 266/94-ВР.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) вказано, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що:

«у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що:

«положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24) вказано, що:

«при визначені розміру морального відшкодування суд апеляційної інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством (18 місяців), застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який обмежував його свободу пересування та обрання місця перебування. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 127 800 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на момент відшкодування (7 100 грн)».

Судом встановлено, що позивач перебував під слідством з 30 серпня 2010 року (постанова про притягнення його як обвинуваченого) і до 26 квітня 2016 року (закриття кримінального провадження), з 14 червня 2018 року (скасування постанов про закриття кримінального провадження) і до 27 грудня 2023 року (остаточне закриття кримінального провадження), тобто в загальному 134 місяці та 10 дні.

Позов до суду подано в жовтні 2024 року, рішення ухвалюється в липні 2025 року Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8 000 грн.

Отже враховуючи вище зазначене до відшкодування підлягає моральна шкода в розмірі 1 074 666 гривень 67 копійок за період 134 місяці 10 днів.

Даний розмір є обґрунтованим та відповідає мінімально визначеному статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та підставно визначений із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Стороною відповідача даний розрахунок не є спростований, свого розрахунку не надано, окрім того у поданих до суду відзивах сторона відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури визнає обставини, та погоджується із сумою 1 279 200 гривень.

Суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання виходити такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року та відповідно до ст.360-7 ЦІК України має враховуватися при застосуванні таких норм права.

Аналогічний висновок також викладений в Ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2025 справа № 686/33919/23 провадження № 61-2178ск25 .

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) зазначено, що:

«відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Окрім того позивач зазначає, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом за вказаний період йому завдана і моральна шкода, яка полягає у позбавленні його права на вільний вибір місця проживання, обмеженні в пересуванні в зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд на протязі більше 5 років, 13 - річному перебуванні під арештом належного йому на праві власності майна, вимушеному безробітті до його виходу на пенсію за віком, що підтверджується даними Пенсійного фонду України, а саме формою ОK-5 від 13.04.2017р. 110,10 застрахованої особи та даними з протоколу/розпорядження щодо призначення пенсії ОСОБА_1 та даними страхового стажу з пенсійної справи. Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду по даній справі, ним було втрачено 8,5 років трудового та страхового стажу. в результаті чого по даним ПФУ в м. Івано-Франківську, йому була нарахована пенсія на 1144,57грн. менше, станом на 25.09.2016р., а це в рік склало би суму 13734,84 грн. (і це без надбавок, індексацій за останні 8 років). Зазначає, що в середньому він втратив до 20000 грн. в рік, що за 8 останніх років, до сьогодні, це сума склала би 160 000 грн., а по даним ООН (термін дожиття людини складає, згідно міжнародно-встановлених розрахункових норм, це термін 15-17 повноцінних років, з дати призначення пенсії по віку), то сума втраченої ним пенсії складе вже приблизно 300 000 грн. (20000,0грн. х 15 років). Просить також врахувати, що незаконне кримінальне переслідування завдало серйозного психологічного стресу, який негативно вплинув на його психоемоційний стан.

Внаслідок кількарічних стресових ситуацій через надмірно тривале перебування його під слідством та судом, він захворів на інсульт (інфаркт мозку з 07.12.2014р.). Крім того, згідно рекомендацій лікарів, він щорічно зобов`язаний проходити курс лікування або на денному стаціонарі, або стаціонарі лікарні, в залежності від результатів аналізів, а це в середньому до 1 500 грн. в місяць на закупівлю ліків, тому, що їх треба вживати постійно. Розмір моральної шкоди в цій частині розраховується таким чином: 1500 грн. ? 12 місяців х 9 років (з 2015р.) = 162 000 грн., по даний час. За час, що минув від дня порушення кримінальної справи і до моменту закриття кримінального провадження позивач жодного разу не визнав себе за винного, постійно оскаржував незаконні рішення слідства та суду, а це 216 судових засідань.

Щодо зазначено, то суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження такого розміру моральної шкоди та взагалі, що вказані вище події мали такий вплив на позивача в частині морального аспекту.

Відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 074 666 гривень 67 копійок в повній мірі компенсує ті моральні втрати, яких зазнав позивач за час розслідування кримінального провадження, яке фактично здійснювалось щодо нього.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 19, 56 Конституції України, ст. 1, 2, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 3, 81, 82, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного казначейства України, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 - грошові кошти в розмірі 1 074 666 гривень 67 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 09 липня 2025 року.