ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 670/925/24

Провадження № 22-ц/820/1435/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 670/925/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за Договором № 456051-КС-001 про надання кредиту від 08.11.2022 року в загальному розмірі 57 759 грн 84 коп, що складається з: - 18 000 грн. заборгованості за тілом кредиту; - 37 059 грн 84 коп заборгованості за процентами, 2 700 грн заборгованість за комісією та судові витрати.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що ТзОВ «Бізнес Позика» 08 листопада 2022 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 456061-КС-001 про надання кредиту. В той же день ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договір № 456051-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони товариством направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4366 на номер телефону НОМЕР_1 , який було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Таким чином, 08.11.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 456051-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору ТзОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 18000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.16202002 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня його видачі та дня повернення кредиту згідно графіку платежів, який встановлено п. 3 Договору. Таким чином, ТзОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 18000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , яка нею вказана. Боржник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором № 456051-КС-001, а тому станом на 14.09.2024 року має заборгованість в розмірі 57759 грн 84 коп., з яких: 18000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 37059 грн 84 коп. прострочена заборгованість за процентами та 2700 грн 00 коп. прострочена заборгованість за комісією, вказаний розмір заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

ТзОВ «Бізнес Позика» не погоджується з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу. Вважає висновки суду помилковими, а рішення таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права,оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, тому просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. З метою підтвердження факту видачу кредитних коштів за кредитним договором та додатковими угодами, позивачем було додано до позовної заяви довідку видану АТ «ТАСКОМБАНК», з якої вбачається, що: 08.11.2022 року позичальнику на її картку було успішно здійснено перерахування кредиту у сумі 30 000 грн. з призначенням платежу: «Перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. № 456051-КС-001 від 08.11.2022 Без ПДВ. Вищевказана довідка була надана позивачем на підтвердження успішності проведених операцій АТ «ТАСКОМБАНК», що надає посередницькі послуги ТзОВ «Бізнес Позика» з кредитування клієнтів за допомогою платіжної системи «ТАС Pay». АТ «ТАСКОМБАНК» надає посередницькі послуги ТзОВ «Бізнес Позика» на підставі Договору № 83 про організацію взаємодії при переказі коштiв фізичним особам від 11.11.2020 року. Крім того, разом з позовної заявою надано довідку про перерахування кредитних коштів, яка є належним, допустимим та достатнім доказом перерахування кредитних коштів оскільки є документом первинної бухгалтерської документації, які повністю відповідає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Однак, судом першої інстанції не було належним чином досліджено та помилково не взято до уваги дані докази та ту обставину, що кредитні кошти отримані саме у дату укладення кредитного договору і у розмірі, що встановлений п.1 кредитного договору, а також дата перерахування коштів та суми перерахування відповідає довідці сформованій ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічним оператором платіжних послуг, при цьому зі сторони відповідача не було надано жодного доказу на спростування факту видачі їй кредитних коштів.

Також апелянт вказує, що згідно відповіді банку на ухвалу суду про витребування доказів вказано: «Банківську картку № НОМЕР_2 випущено (емітовано) на ім`я клієнта банка,- ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , рахунок до картки № НОМЕР_5 (валюта Українська гривня)». Суд відмовляючи у задоволенні позову посилався на дану відповідь як на основний доказ у справі, який на думку суду повністю та безумовно спростовує факт видачі кредиту відповідачу. Однак, такі висновки суду є передчасними та помилковими, оскільки у відповідності до п.7.4.7 Договору про надання кредиту: «Вказаний позичальником (з метою отримання Кредиту) поточний (картковий) рахунок, а також інший поточний (картковий) рахунок, який у разі потреби може бути надано позичальником кредитодавцю, належать саме Позичальнику і жодні треті особи не мають до нього доступу чи жодних прав щодо нього». Згідно п 7.12 Договору: «Спосіб перерахування Позичальнику Кредиту: в безготівковій формі, шляхом переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок Позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору». Таким чином, кредитні кошти було перераховано на поточний (картковий) рахунок, який було надано кредитору самим позичальником. Тому, відповідальність за достовірність наданого номеру рахунку лежить саме на відповідачеві. Отже, приналежність картки на яку було зараховано кредитні кошти іншій особі свідчить лише про недобросовісність позичальника, однак не може безумовно свідчити про відсутність у відповідача зобов`язань перед позивачем за Договором № 456061-КС-001 про надання кредиту. Крім того, при укладенні договору позичальником надані її дані для ідентифікації через Систему BankID НБУ, при цьому було встановлено, що ОСОБА_1 використовує номер телефону НОМЕР_1 як фінансовий номер в системі «Приват 24», тобто використовує номер телефону як клієнт АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». Також згідно даних УБКІ (сторінка 3 витягу) номер НОМЕР_1 використовується ОСОБА_1 з 2011 року, тобто більше 10 років, що підтверджено банком. Пізніше номер неодноразово підтверджений банками, МФО та актуалізований 09.08.2022 року.

Апелянт вказує, що кредитний договір було підписано клієнтом одноразовим ідентифікатором UA-4366, про що свідчить відмітка на кредитному договору, при цьому жодних доказів на спростування цього факту відповідачем не було надано, відтак з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика» слід стягнути нараховану заборгованість у повному обсязі.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Солошенко С.В. подали відзив на апеляційну скаргу, вказують, що позивачем у підтвердження заявлених вимог не долучено документу, передбаченого ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача і що такий переказ є завершеним, а також не долучено відповідної виписки, яка підтверджує рух грошових коштів по конкретному банківському рахунку. Наданий апелянтом лист АТ «ТАСКОМБАНК» є неналежним та недопустимим доказом, та не є підтвердженням здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів. Вважають, що матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТзОВ «Бізнес Позика» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок відповідачки. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договору, саме Свистанюк В.В. Апелянт, посилаючись на лист АТ «СЕНС БАНК» від 17 березня 2025 року, зазначає, що кредитні кошти було перераховано на поточний (картковий) рахунок, який було надано кредитору самим позичальником, при цьому відповідальність за достовірність наданого номеру рахунку лежить саме на відповідачеві. Однак, відповідачка з ТзОВ «Бізнес Позика» жодних кредитних договорів не укладала, в тому числі в електронній формі, грошові кошти від ТзОВ «Бізнес Позика» ніколи не отримувала, будь-яких заявок чи анкет на отримання кредитних коштів та заяв на укладення кредитного договору не підписувала і не подавала, на веб-сайті ТзОВ «Бізнес Позика» та інших фінансових установ ніколи не заходила та не реєструвалася на них, власних персональних даних ТзОВ «Бізнес Позика» та іншим фінансовим установам не надавала, платіжну картку № № НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» ніколи не оформляла та не отримувала, а тому такий кредитний договір є нікчемним, внаслідок відсутності волевиявлення і волі відповідача на його укладення. Саме лише зазначення в роздруківці кредитного договору тексту: «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4366» жодним чином не підтверджує факт підписання кредитного договору відповідачкою або будь-якою іншою особою від її імені, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо направлення позивачем і отримання відповідачкою електронного листа та/або смс повідомлення з одноразовим ідентифікатором; що Відповідач виконала вхід на сайт позивача за допомогою логіна і пароля та здійснила введення одноразового ідентифікатора; відсутні дані з якої саме IP-адреси відбувався вхід на сайт позивача і вчинялися зазначені ним дії, територіальне місце перебування такої IP-адреси відвідувача сайта позивача; відсутні докази, які б давали підстави стверджувати, що вхід на сайт, введення логіну і паролю взагалі вчинялися, а тим більше саме відповідачкою.

Крім того, кредитний договір не містить накладеного електронного підпису уповноваженої особи позивача, цілісність якого можливо було б перевірити, перевірити чинність кваліфікованого сертифікату електронного підпису, а також ідентифікувати підписанта. Договір не містить повного зазначення реквізитів банківського платіжного засобу та приналежність такої банківської картки відповідачці або будь якій іншій особі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що внесення до договору відомостей, в тому числі щодо номеру банківського платіжного засобу, який не належить відповідачці, здійснено нею. Проте, матеріали справи містять докази про приналежність такої банківської платіжної картки ОСОБА_2 , яка обвинувачується в протиправному заволодінні грошовими коштами небанківських фінансових установ, в тому числі позивача, а позивач у такій справі є потерпілою особою, заявивши вимоги про відшкодування шкоди. В такий спосіб позивач намагається отримати кошти як з обвинувачених, так і з відповідачки, що свідчать про недобросовісність таких дій позивача.

Крім того, будь-яких доказів проведення позивачем ідентифікації відповідачки через Систему BankID НБУ матеріали справи не містять, як і доказів використання ОСОБА_1 номеру телефону НОМЕР_1 , як фінансового номеру в системі «Приват24». В матеріалах справи наявний лист ПрАТ «Київстар» від 03.02.2025 № 3324/02 з якого вбачається, що телефонний номер НОМЕР_1 обслуговується знеособлено та за гр. ОСОБА_1 як абонентом не зареєстрований. Також у справі наявний лист ПрАТ «Київстар» № 9658/01 від 26.03.2025 з якого вбачається, що телефонний номер НОМЕР_1 деактивований та в мережі ПрАТ «Київстар» не обслуговується. Отже, відсутні будь-які правові підстави стверджувати про те, що номер телефону НОМЕР_1 належить відповідачці, що вона виконала реєстрацію на сайті кредитодавця за вказаним номером телефону, отримала одноразовий ідентифікатор і використала його для підписання паспорту споживчого кредиту та Кредитного договору.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався, що 08.11.2022 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 456051-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2.1. Договору ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 18000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Строк, на який надається кредит 16 тижнів (п. 2.3. Договору), тобто по 28.02.2023 року (п. 2.11. Договору). Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000 фіксована. Знижена процентна ставка в день 1,16202002 фіксована (п. 2.4. Договору). Комісія за надання кредиту становить 2700 грн (п. 2.5. Договору).

На підтвердження свої позовних вимог позивачем надано Договір № 456051-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 07.11.2022 року, пропозицію (оферту) укласти Договір № 456061-КС-001 про надання кредиту, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договір № 456051-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, паспорт споживчого кредиту, вказані документи підписані через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4366 на номер телефону НОМЕР_1 .

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 та 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів в сумі 18000 грн, згідно п. 3.1. Договору № 456051-КС-001 про надання кредиту від 07.11.2022 року та не доведено укладення вказаного кредитного договору між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на наступні, встановлені судом, обставини.

В ході розгляду справи, відповідачка стверджувала, що не користувалась телефонним номером НОМЕР_1 та електронною поштою (E-mail): ІНФОРМАЦІЯ_2 , а завжди використовувала телефонний номер НОМЕР_6 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому не укладала і не підписувала кредитний договір з позивачем в електронній формі.

Із відповіді ПрАТ «Київстар» № 9658/01 від 26.03.2025 року, на ухвалу суду від 10.03.2025 року, слідує, що телефонний номер НОМЕР_1 деактивований та в мережі ПрАТ «Київстар» не обслуговується. До моменту деактивації електронні комунікаційні послуги по номеру телефону НОМЕР_1 надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання договору в письмовій формі або реєстрації кінцевих користувачів послуг та за жодною особою номер зареєстрований не був.

Користування відповідачкою саме електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується роздруківкою із сайту відділу освіти, молоді та спорту Віньковецької селищної ради, наданою представником відповідача.

Тому висновок суду, що позивачем не доведено користування відповідачкою телефонним номером НОМЕР_1 та електронною поштою (E-mail): ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже і підписання саме нею Договору № 456051-КС-001 про надання кредиту від 07.11.2022 року, що був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» є цілком законним та обґрунтованим.

Крім того, відповідно до п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору.

В розділі 8 Договору біля даних позичальника (відповідача) вказано: номер електронного платіжного засобу НОМЕР_7 ; номер телефону НОМЕР_1 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

Однак, згідно листа АТ «СЕНС БАНК» № 738-БТ-32.3/2025 від 22.01.2025 року ОСОБА_1 є клієнтом банку, однак не є власником карти № НОМЕР_2 . Емітентом даної картки є АТ «СЕНС БАНК».

Із листа АТ «СЕНС БАНК» № 3622-БТ-32.3/2025 від 17.03.2025 року вбачається, що банківську картку № НОМЕР_2 випущено (емітовано) на ім`я клієнта банку - ОСОБА_2 , відтак висновок суду, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів в сумі 18000 грн, згідно п. 3.1. Договору № 456051-КС-001 про надання кредиту від 07.11.2022 року, також відповідає встановленим обставинам справи.

ТзОВ «Бізнес Позика», оскаржуючи рішення суду першої інстанції, встановлених судами обставин не спростувало, відтак судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволення позовних вимог до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апелянта, що апелянтом через Систему BankID НБУ встановлено, що ОСОБА_1 використовує номер телефону НОМЕР_1 як фінансовий номер в системі «Приват 24», тобто використовує номер телефону як клієнт АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», також згідно даних УБКІ (сторінка 3 витягу) номер НОМЕР_1 використовується ОСОБА_1 з 2011 року, тобто більше 10 років, що підтверджено банком, пізніше номер неодноразово підтверджений банками, МФО та актуалізований 09.08.2022 року слід відхилити.

Дані доводи не підтверджуються жодними письмовими доказами та в суді першої інстанції позивач не обґрунтовував свою правову позицію такими обставинами.

Крім того позивач в суді першої інстанції не заявляв жодних клопотань про витребування від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» відповідних письмових даних для підтвердження таких своїх доказів.

Натомість в матеріалах справи містяться відповіді з ПрАТ «Київстар», з якого вбачається, що телефонний номер НОМЕР_1 обслуговується знеособлено та за гр. ОСОБА_1 як абонентом не зареєстрований.

Тобто апелянтом не доведено жодними належними та допустимим доказами, що телефонним номером НОМЕР_1 користувалась ОСОБА_1 .

Також суд не приймає до уваги твердження апелянта, що кредитні кошти були перераховані на поточний (картковий) рахунок, який було надано кредитору самим позичальником, тому, відповідальність за достовірність наданого номеру рахунку лежить саме на відповідачеві.

Як встановлено кредитний договір було укладено в електронній формі з використанням мобільного телефону номером НОМЕР_1 , апелянтом не доведено користування даним номером відповідачкою, кредитні кошти були перераховані позивачем на рахунок громадянки ОСОБА_3 .

З врахуванням викладеного відсутні підстави стверджувати, що саме відповідач вказала, на який рахунок необхідно перераховувати кошти і наявність в її діях ознак недобросовісності.

Крім того як вбачається з матеріалів справи судом за допомогою ОСОБА_4 реєстру було встановлено місце реєстрації і проживання ОСОБА_3 , однак позивач жодних клопотань для допиту даної особи з приводу отримання нею на картковий рахунок грошових коштів від позивача суду не заявляв.

Також відповідачем було надано до суду інформацію з офіційного сайту Судової влади України та Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, з якої вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч.1 ст. 182, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч.2 ст. 182, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 27, ч. ст.. 190, ч. 3 ст. 357 КК України і потерпілим в даному кримінальному провадження поряд з іншими фінансовими установами по видачі кредитів в електронній формі є позивач в даній справі ТОВ «Бізнес позика».

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог в повному обсязі і наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 липня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова