Справа №339/208/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Скригун В.В.

при секретарі Ганчар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000.00 грн., але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2020 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно.

Однак дочка ОСОБА_3 потребує значно більше витрат на розвиток, освіту, покращене харчування, забезпечення речами першої необхідності, витрат на школу, лікування (часто хворіє, у важких випадках лікується в стаціонарі). Дочка знаходить на обліку в лікаря ЗПСМ з діагнозом: Р22 Дитяча поведінка. При обстеженні у психолога дочці встановлено діагноз затримка розвитку когнітивних функцій, специфічний розлад розвитку мовлення, який потребує роботи з логопедом, психологічної корекції та прийому дороговартісних вітамінів.

Хворобливість дитини та різке подорожчання товарів першої необхідності зумовили брак коштів на утримання дочки, а тому аліменти які були присуджені раніше на даний момент вкрай не вистачає, навіть, щоб закрити половину потреб дитини на місяць. На даний час позивач безробітна, займається дітьми і її доходів не вистачає забезпечити повноцінне утримання та дороговартісне лікування дочки.

Тому, з огляду на всі ці та вище викладені обставини, вважає, що відповідач є працездатним, інших працездатних осіб на утриманні немає і може та повинен забезпечити гідний матеріальний достаток дочці, оскільки це є і його обов`язок як батька.

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Будь яких інших процесуальних дій не проводилося.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Надіслав до суду заяву в якій фактично позовні вимоги не визнав та пояснив, що можливості сплачувати аліменти в збільшеному розмірі немає, оскільки перебуває у важкому матеріальному становищі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо збільшення розміру аліментів.

Як встановлено судом, сторони по справі з 18 вересня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Малолітню дочку ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.7-9).

19 травня 2020 року рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1500.00 грн на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-12).

З матеріалів справи вбачається, що дочка ОСОБА_3 часто хворіє, у важких випадках лікується у стаціонарному відділенні (а.с.18-21).

Окрім того малолітня ОСОБА_3 знаходиться на обліку в лікаря ЗПСМ з діагнозом: Р22 Дитяча поведінка. Згідно консультативного висновку спеціаліста ОСОБА_4 має затримку розвитку когнітивних функцій. Діагноз: специфічний розлад розвитку мовлення, який потребує роботи з логопедом, психологічної корекції (а.с.16-17).

Таким чином з часу ухвалення Болехівським міським судом від 19 травня 2020 року вказаного рішення пройшов значний проміжок часу, малолітня ОСОБА_3 потребує значно більших витрат на розвиток, освіту, покращене харчування, забезпечення речами першої необхідності, витрат на школу, лікування, оскільки часто хворіє і у важких випадках лікується в стаціонарі.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі №364/1139/19 (провадження №61-11271св20)).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що розглядається позивач звернулась з позовом про збільшення розміру аліментів в обґрунтування якого вказала, що у зв`язку із хворобливістю дитини та різким подорожчанням товарів першої необхідності виник брак коштів на утримання дочки, а тому аліментів, які були присуджені раніше, на даний момент вкрай не вистачає.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», який визначає, що з 1 січня показник прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років -2 563 грн.; дітей віком від 6 до 18 років- 3196 грн.

Крім того суд враховує ту обставину, що аліменти, які сплачує відповідач на підставі рішення Болехівського міського суду від 19 травня 2020 року у розмірі 1500.00 грн. є значно меншими прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» для дитини.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач надав заяву, в якій вказав, що перебуває у важкому матеріальному становищі та не має змоги спачувати аліменти в тому, розмірі, який просить позивач, проте доказів на підтвердження своїх реальних доходів суду відповідач не надав, також відповідачем не надано доказів щодо наявності у нього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, доказів про відсутність доходів членів сім`ї тощо.

При цьому, суд зауважує, що змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, потреби дитини із віком змінилися та збільшилися в силу її росту та розвитку та перебування на лікуванні, а обов`язок по утриманню дитини не може бути покладений виключно на матір.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Витрати на лікування малолітньої дочки ОСОБА_3 є складовою частиною матеріального забезпечення гармонійного розвитку дитини та, як наслідок їх сплата є складовою частиною коштів на утримання дитини та правовідносини щодо визначення необхідного їх розміру охоплюються статтею 182 Сімейного кодексу України.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, принципу рівності покладених законом обов`язків батьків по утриманню дитини, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3500.00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним для забезпечення розвитку дитини. При цьому суд враховує, що такий розмір не є надмірним тягарем для позивача, а залишення його в розмірі 1500.00 грн. явно не відповідає інтересам дитини.

Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі 6000,00 грн. на дитину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, при визначені початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз`яснень, даних у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України, а саме, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2020 року.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., з подальшою індексацією відповідно до закону.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 коп.

Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Суддя Скригун В. В.