ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6086/24 Головуючий суддя І інстанції Шевченко Г. С.
Провадження № 22-ц/818/1860/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Огієнко Богдана Сергійовича на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року, у справі № 645/6086/24, за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Огієнка Б.С. звернулась до суду із позовом, в якому просила суд: визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 2 (два) місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 1986 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 16.12.1987 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 . 04 липня 2000 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 01.04.2014 року), проте ОСОБА_4 та ОСОБА_1 продовжували підтримувати сімейні стосунки. 27.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знову уклали шлюб, підтримували стосунки, відвідували один одного за постійними місцями проживання. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 планували спільне святкування Нового року в 2022 році за місцем проживання ОСОБА_4 в РФ.

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_4 . Внаслідок отриманої 20.12.2021 року позивачем травми та подальшого лікування, позивач не змогла поїхати на поховання свого чоловіка. Після повного одужання ОСОБА_1 планувала поїхати на кладовище до могили ОСОБА_4 у РФ та отримати свідоцтво про смерть останнього. 24.02.2022 почалось повномасштабне вторгнення РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 введений воєнний стан. Рятуючи своє життя та своїх близьких, ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_3 була вимушена покинути місце свого проживання. Періодом, в який позивач повинна була подати заяву про прийняття спадщини є 26.01.2022-26.07.2022 р.р.

Перебуваючи як ВПО в с-щі Черемушне Харківської області, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса в м.Зміїв, яка їй повідомила, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється, а також те, що для заведення спадкової справи разом з заявою необхідно подати свідоцтво про смерть. Далі, позивач займалась питанням для отримання оригіналу свідоцтва про смерть. Не маючи достатньої юридичної обізнаності, ОСОБА_1 не слідкувала за змінами законодавства у сфері нотаріальної діяльності та маючи впевненість про зупинення перебігу строку для прийняття спадщини, вважала, що пропущення встановленого строку для прийняття спадщини під час тривалої військової агресії РФ проти України є неможливим. Лише наприкінці серпня 2024 року ОСОБА_1 вдалося отримати оригінал свідоцтва про смерть свого чоловіка поштовим переказом з Німеччини, після чого вона одразу звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Зауважує, що ОСОБА_1 , перебуваючи в с-щі Черемушне Харківської області, не мала достатнього часу та фізичної можливості займатись власними питаннями, оскільки здійснювала постійний догляд за матір`ю ОСОБА_7 , яка постійно потребувала стороннього догляду у зв`язку з невиліковною хворобою. Таким чином, ОСОБА_1 була позбавлена можливості у період з 26.01.2022 по 26.07.2022 року займатись оформленням спадщини за померлим чоловіком, не маючи змоги отримати оригінал свідоцтва про смерть чоловіка та здійснюючи тривалий постійний догляд за хворою матір`ю. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить померлому ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності із позивачем, їхніми дітьми та матір`ю позивача на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1999 року, реєстраційний №8-99-165784, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР. За життя ОСОБА_8 заповіт не складав. Батьки ОСОБА_8 померли.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем всього майна за померлим чоловіком ОСОБА_4 . Постановою приватного нотаріуса ХМНО Ганшиної О.Ю. від 23.09.2024 за №221/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вона зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала та не була зареєстрована і не подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка до нотаріальної контори протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Введення на території держави воєнного стану у зв`язку з військовою агресією РФ проти України об`єктивно вплинуло на можливість позивача звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Наявність зазначених обставин свідчить про те, що у позивача були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій, щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Огієнко Богдан Сергійович подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, а позовну заяву задовольнити.

Вказав, що єдиною юридичною необізнаністю ОСОБА_1 у даному випадку було лише те, що вона не знала про чергові зміни, які вносились до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що й стало основною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилається на постанову Верховного суду від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21.

Зазначав, що твердження ОСОБА_1 про відвідування нотаріуса та отримання інформації про зупинення строків для прийняття спадщини до закінчення військового стану в Україні та порядку її прийняття цілком заслуговує на довіру.

Вказав, що 24.02.2022 почалось повномасштабне вторгнення РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 введений воєнний стан, рятуючи своє життя та своїх близьких, ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_3 була вимушена покинути місце свого проживання переїхали як ВПО в с-ще Черемушне Харківської області. У період з 26.01.2022 по 26.07.2022 у який ОСОБА_1 повинна була подати заяву нотаріуса про прийняття спадщини м.Харків перебувало під постійними ракетними обстрілами і авіаційними бомбардуваннями зі сторони військ рф, були проблеми зі зв`язком: мобільним, поштовим, транспортним, а відключення державних реєстрів та відсутність нотаріусів на робочих місцях взагалі виключало таку можливість. Крім того у цей же час ОСОБА_1 проходила тривале лікування після отриманої травми у грудні 2021 року.

Зазначив, що враховуючи що частка квартири, яка є спадковою масою є незначною 11,16 кв.м., а інші частки цієї квартири належать близьким родичам, відмова у задоволенні позову та реалізація відповідачем свого права на визнання спадщини відумерлою, призведе до значного порушення права власності позивача.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Огієнко Богдана Сергійовича розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для неї труднощами, які б унеможливили подання нею відповідної заяви нотаріусу протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

Нормами ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції від 06 березня 2022 року на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина 2 статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 1986 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 16.12.1987 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 .

04 липня 2000 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 01.04.2014 року).

27.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб вдруге, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 27.09.2014 року, виданим Рязанським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у м. Москва, РФ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 видане (мовою копії) «Многофункциональним центром предоставления государственных услуг района Кузьминки 97750039 Орган ЗАГС Москвы № 39».

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, яка складається з 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1999 року, реєстраційний № НОМЕР_5 , виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР.

16.09.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Ганшиної О.Ю. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

23.09.2024 року приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявником порушено строк прийняття спадщини.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 30.10.2024 р. приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю. була надана копія спадкової справи №53/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Так, в матеріалах вказаної спадкової справи містяться зокрема: заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 16.09.2024, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 від 26.01.2022 року, копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 27.09.2014, копія свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний №8-99-165784 від 30.03.1999 р., інформаційні довідки зі Спадкового реєстру, витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копія інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 23.09.2024, заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 23.09.2024, постанова приватного нотаріуса ХМНО Ганшиної О.Ю. від 23.09.2024 року про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з вказаної постанови, заяви від інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 , у матеріалах спадкової справи відсутні.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що спадщина відкрилась на території РФ і в межах шестимісячного строку позивачка з урахуванням своєї хвороби, а згодом російської агресії проти України, яка спричинила розірвання дипломатичних відносин між нашими країнами, що об`єктивно істотно ускладнили можливість для позивачки вчасно отримати з РФ свідоцтво про смерть спадкодавця, який там помер за місяць до початку російської збройної агресії, що є необхідним для подачі заяви про прийняття спадщини, з урахуванням правової невизначеності щодо зупинення спливу строків прийняття спадщини та умовами воєнного стану, - істотно вплинуло на можливість позивачки вчасно подати відповідну обґрунтовану заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Також колегія суддів звертає увагу на правову невизначеність зі строками прийняття спадщини, що також негативно вплинуло на можливість позивачки діяти відповідно до закону у цьому питанні.

Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 26 липня 2022 року.

Протягом цього часу спадкоємець ОСОБА_1 не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, оскільки вважала, що у зв`язку зі змінами у законодавстві та запровадженням воєнного стану, обмеженням протягом певного часу доступу до державних реєстрів такий строк триватиме до закінчення воєнного стану.

З відповідною заявою до нотаріуса вона звернулася лише у вересні 2024 року, тобто з пропуском строку.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини судова колегія виходить з того, що на час виникнення спірних правовідносин діяв пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», первісна редакція якого передбачала, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719, та до 18 червня 2023 року діяв пункт 3 вказаної постанови у редакції, що передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вищевказана норма постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить вимогам ЦК України.

Однак позивач, керуючись наявними на той час нормами і роз`ясненнями, та з огляду на невизначеність правового регулювання у спірний період добросовісно помилявся щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

У ситуації невизначеності у правовому регулюванні перебігу строку прийняття спадщини позивач небезпідставно помилився щодо кінцевої дати подачі заяви на прийняття спадщини, та така помилка є об`єктивною та істотною перешкодою для прийняття позивачем рішення про прийняття спадщини у визначений законом строк, а тому з урахуванням наведених позивачем у своєму позові негативних чинників, пов`язаних з воєнним станом, які змістили пріоритети для кожного, хто перебуває у зоні воєнних дій, у бік першочергових гарантій безпеки для життя та здоров`я, викладені ним обставини є поважними причинами, які перешкодили позивачу вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану можна розцінювати як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини.

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

При цьому, позивач є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , інші особи із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались.

Враховуючи обставини цієї конкретної справи, а саме розірвання дипломатичних відносин з РФ та введення у країні воєнного стану, пов`язаного із російською військовою агресією проти України, активні бойові дії та бомбардування м. Харкова та Харківської області, реальне існування загрози життю позивача, що значно ускладнило для позивачки вчасно отримати свідоцтво смерть спадкодавця, яке вона отримала через треті країни і зразу після цього звернулась з обґрунтованою заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, неодноразову зміну законодавства щодо прийняття спадщини у період дії воєнного стану, що також негативно вплинуло на можливість позивачки правильно визначити порядок своїх дій, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24).

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Заперечення у письмових поясненнях Харківської міської ради від 25.11.2024 про те, що ОСОБА_1 знала про наявність спадкового майна, не надала доказів неможливості подання нею заяви про прийняття спадщини до введення воєнного стану, подання такої заяви до будь-якого нотаріуса, зокрема, поштою, тобто до 26 липня 2022 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось, позивач добросовісно помилялася щодо дати закінчення строку подання заяви про прийняття спадщини, і не була зобов`язана подавати таку заяву до введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, і що є визначальним з поважних причин, які від неї не залежали, вона не мала можливості вчасно отримати свідоцтво про смерть спадкодавця.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23, провадження № 61-7645св24.

Наведені з цього приводу подані відповідачем заперечення є безпідставними та необґрунтованими, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норма матеріального права, колегія суддів відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Огієнко Богдана Сергійовича-задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини-задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) додатковий строк - два місяці з моменту ухвалення цієї постанови для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , починаючи з моменту набрання рішенням законної сили.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 липня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова