Провадження № 2/344/4130/25
У Х В А Л А

08 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської Татарінова О.А., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.07.2025 року через систему «Електронний суд» до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» про зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання про прийняття до розгляду, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції та підсудності.

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, за загальними правилами підсудності справ позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 16 статті 28 ЦПК України).

Отже, загальна підсудність застосовуються до всіх справ за винятком тих, для яких ЦПК України встановлює інший вид підсудності.

Так, статтею 30 ЦПК України для окремих видів позовів встановлено виключну підсудність.

Зокрема відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Змістом позовних вимог є визнання відмови у видачі довідки про обсяги та вартість споживання електроенергії протиправною та зобов`язання ТОВ «ПРИКАРПАТЕНЕРГОТРЕЙД» видати у Калуському центрі обслуговуванні клієнтів, що знаходиться за адресою вул. Героїв, 25, м. Калуш, Довідку про обсяги та вартість споживання електроенергії за номером договору 25013282, особовий рахунок НОМЕР_1 .

Із позовної заяви встановлено, що спір стосується зобов`язання відповідача вчинити дії щодо обслуговування майна позивачки, яке складається з 1/2 (одної другої) частини житлового будинку, житловою площею 32,7 м2., загальною площею 57,5 м2. та літньої кухні загальною площею 32,6 м2), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Так, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 910/6644/18 .

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).

Так, у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третійстатті 30 ЦПК Українинеобхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Водночас, поняття позови, що виникають «з приводу нерухомого майна» (ч.1ст. 30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно. Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Цивільно-процесуальне законодавство за деякими категоріями справ на підставі специфіки предмету спору встановлює виключну підсудність, за якою тільки один конкретний суд серед інших може розглядати таку категорію справ.

Виключна підсудність має пріоритет перед загальною та альтернативною підсудністю, встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Отже, оскільки по цій справі спір стосується прав та обов`язків сторін, пов`язаних обслуговуванням і використання нерухомого майна у вигляді електропостачання, споживання електроенергії, суд вважає за необхідне передати справу урахуванням правил виключної підсудності за місцем розташування об`єкта нерухомості щодо якого виник спір.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» місцезнаходження, територіальна юрисдикція і статус суду визначаються з урахуванням принципів територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

Таким чином, м. Калуш, Івано-Франківської області територіально відноситься до юрисдикції Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

За наведених обставин, враховуючи, що на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність, а відтак справа територіально не підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області та підлягає передачі до Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області, за місцем знаходження нерухомого майна щодо якого виник спір.

Не дотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина першастатті 378 ЦПК України).

Відповідно до частини першоїстатті 31 ЦПК Українисуд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленомустаттею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 31 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» про зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Татарінова О.А.