Справа № 145/2072/24
Провадження №2/145/244/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Терра» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2011року, укладений між нею («Орендодавець») та Селянським фермерським господарством «Терра» («Орендар»), зареєстрований у відділі Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області за №02558, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 площею 3,5695 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно - Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (на даний час - територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯН № 8145281 належить вищевказана земельна ділянка. Дану земельну ділянку вона передала в оренду Селянському фермерському господарству «Терра» (далі СФГ «Терра»). Термін дії договору оренди становить 15 років з часу його державної реєстрації.

При цьому, пунктом 7 договору оренди землі передбачено обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в строк до 15 листопада поточного року за кожен рік оренди. Проте орендна плата за вищевказаним договором оренди за 2023 та 2024 роки їй не виплачена.

Вважає, що грубе порушення відповідачем умов договору оренди землі, яке полягає в систематичному (два рази) невиконанні умов договору щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання договору оренди землі.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2024 року призначено судовий розгляд справи.

Позивачка ОСОБА_1 при розгляді справи підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач не сплатив їй орендної плати за 2023 та 2024 роки по даний час. За попередні роки орендна плата сплачувалася ним також несвоєчасно кожного разу в кінці року. На зв`язок з ним не можна було вийти через зміну номеру телефону. Також вона раніше надавала йому свій рахунок у «Приват Банку» з метою безготівкового перерахування їй грошей, однак жодного разу цього відповідачем зроблено не було. У листопаді 2024 року будь-яких грошових переказів вона не отримувала і їй нічого про це невідомо.

Представник позивача Лісниченко С.В. при розгляді справи підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача Муравель Г.Г. та Білошкурський О.В. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач добросовісно виконував умови договору оренди. Розмір орендної плати за договором становить 1 771 грн. 10 коп. З 2019 року після визначення нормативної грошової оцінки (84671,18 грн.) розмір орендної плати мав би становити 2 540 грн. 13 коп. Незважаючи на це господарство регулярно починаючи з моменту підписання договору виплачувало позивачці орендну плату в істотно більшому розмірі. Так, за період з 2018 року по 2022 рік ОСОБА_1 виплачена орендна плата в сумі 111 703 грн. 63 коп., замість 11931 грн. 62 коп. Тобто відповідач переплатив позивачці орендну плату станом на 01 січня 2023 року на суму 99 722 грн. 01 коп. Крім цього, 25 лютого 2022 року в зв`язку з повномасштабним вторгненням рф та початком військових дій керівник господарства був мобілізований, а через те, що 75% польових робіт він виконував самостійно в господарстві виникли економічні труднощі. Незважаючи на це відповідач виконав обов`язок та сплатив податкове зобов`язання за ОСОБА_1 . Згідно відомостей №№1,2 від 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 нарахована орендна плата за 2023 рік в сумі 3 718 грн.01 коп. та за 2024 рік 37 118 грн. 01 коп. 15 листопада 2024 року кошти на виплату орендної плати позивачці отримані в банку керівником господарства ОСОБА_2 . Після цього він намагався зустрітися і зв`язатися з позивачкою, щоб передати їй гроші, однак вона ухилялася від цього. Тоді він прийняв рішення переказати ці гроші позивачці засобами зв`язку відправивши їх через переказ «Нова-пей», однак позивачка так і не отримала їх, що свідчить про її небажання отримувати орендну плату.

Судом установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 площею 3,5695 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (на даний час - територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області) належить ОСОБА_1 .

Зазначена земельна ділянка перебуває в оренді СФГ «Терра», про що свідчить договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2011року, укладений між нею («Орендодавець») та Селянським фермерським господарством «Терра» («Орендарем»), зареєстрований у відділі Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області за №02558.

Пунктом 7 договору оренди землі передбачено обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в строк до 15 листопада поточного року за кожен рік оренди.

Проте на час звернення до суду із позовом орендар СФГ «Терра» орендну плату за 2023 та 2024 роки ОСОБА_1 не сплатив, чим порушив умови укладеного договору оренди.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України: «Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Отже аналіз змісту статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.03.2021у справі№ 689/1101/18(провадження№ 61-10292св20),від 27.10.2021у справі№ 573/1833/20(провадження№ 61-7138св21),від 22.11.2021у справі№ 341/609/20(провадження№ 61-10091св21),від 24.11.2021у справі№ 357/15284/18(провадження№ 61-13518св21),від 08.12.2021у справі№ 357/452/21(провадження№ 61-7721св21) від 20.11.2023 у справі №499/793/21 (провадження №61-8740св23).

За змістом частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене судом установлено та стороною відповідача не спростовано що позивачка дійсно не отримувала орендну плату за 2023 та 2024 роки.

Надані представниками відповідача відомості про виплату орендної плати позивачці, а також платіжні інструкції не підтверджують факт вчинення орендарем дій щодо виплати орендної плати позивачу.

Доводи щодо того, що позивач умисно ухилялася від отримання орендної плати за землю, суд відхиляє, оскільки саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі №703/2495/21 у справі за подібних правовідносин.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Частиною першою статті 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Матеріали справи не містять даних про вчинення дій з боку відповідача щодо належного виконання ним обов`язку по сплаті орендної плати за період 2023-2024 років шляхом надіслання орендної плати за місцем проживання орендодавця ( АДРЕСА_1 ) або шляхом внесення належних орендодавцю грошей на депозит нотаріуса.

Надані відповідачем квитанції до платіжних інструкцій від 16 листопада 2024 року про переказ грошових коштів на ім`я ОСОБА_1 в сумі 2 767,40 грн. та 2 767, 40 грн. також не підтверджують обов`язку орендаря по сплаті орендної плати.

Крім цього, слід зазначити, що умовами договору оренди землі не встановлено обов`язку орендодавця з`явитись до орендаря для отримання орендної плати або надати банківські реквізити для її безготівкового перерахування.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати позивачеві орендної плати за договором оренди землі за період 2023-2024 роки чи передачу в рахунок орендної плати продукції (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 24,25 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 532, 537, 611-613 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Терра» про розірвання договору оренди землі, задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 10 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та Селянським фермерським господарством «Терра», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 площею 3,5695 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тиврівської селищної ради (колишня Рахно-Полівська) Вінницького району Вінницької області.

Стягнути із Селянського фермерського господарства «Терра» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 липня 2025 року.

Суддя Копилова Л. В.