Справа № 199/4369/25
(2/199/3166/25)
Рішення

Іменем України

04 липня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - 2 Шевкова К.І.

відповідача 3 ОСОБА_2

представника відповідача 3 Пацков М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (відповідач-1), ОСОБА_5 (відповідач-2), ОСОБА_2 (відповідач - 3) про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з цивільним позовом до ОСОБА_4 (відповідач-1), ОСОБА_5 (відповідач-2), ОСОБА_2 (відповідач - 3), в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 03.04.2021 року, укладений між продавцем ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ) та покупцем ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ), за яким ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 69,9 кв.м., житлова 47,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 69,9 кв.м., житлова 47,5 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.09.2005 року позивачка та ОСОБА_5 (відповідач-2) уклали шлюб, за час перебування у шлюбі подружжя накопичило грошові кошти для придбання квартири, вона здійснювала пошуки квартири для сім`ї. Після тривалих пошуків було обрано варіант квартири. Так як чоловік позивачки працював у правоохоронних органах, мав ненормований робочий день, закінчував працювати пізно ввечері, коли вже нотаріуси не працюють, у зв`язку з чим не мав можливості прийти до нотаріуса, було прийнято рішення, що квартира буде придбана на ім`я одного із батьків чоловіка. При цьому позивачка та її чоловік погодили з батьками чоловіка, що при нагоді батьки чоловіка здійснять відчуження квартири на користь позивачки (невістки). Накопичені грошові кошти були передані батькам чоловіка, про що матір`ю чоловіка було складено розписку. 15.10.2020 року ОСОБА_5 (батько відповідача-2) уклав договір купівлі-продажу квартири. Після оформлення правочину у квартирі почали проживати позивачка та її родина, там зареєстрували місце проживання, облаштували її, зробили ремонт. Позивачка постійно нагадувала про необхідність укладання наступного договору купівлі-продажу, проте постійно відкладалось це питання. 03.04.2021 року сторонами було остаточно узгоджено умови продажу квартири. Оскільки не вдалося узгодити дату та час зустрічі у нотаріуса для посвідчення договору та враховуючи те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (батько чоловіка) помер, просить визнати дійсним договір купівлі продажу квартири та визнати за нею право власності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пославшись на те, що сторонами було узгоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, тому наявні всі підстави для визнання його дійсним.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги та у зв`язку з похилим віком просить здійснювати розгляд справи без її участі.

Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнаються. Представник відповідача-2 в судовому засідання зазначила про визнання позову, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем 3 подано відзив на позов, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Вказано, що квартира була придбана батьком в 2020 році та була передана сину (відповідачу-2) для проживання його сім`ї. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та до цього часу жодних претензій щодо даної квартири у позивачки не було. В судовому засіданні відповідач-3 та її представник заперечували проти задоволення вимог позивача, зокрема з підстав недоведеності факту ухиляння особи від укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

ОСОБА_3 10.09.2005 року уклала шлюб з ОСОБА_5 (відповідач-2).

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (відповідач-1).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується долученим свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_6 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (відповідач-1). Нею було подано заяву до нотаріуса про прийняття спадщин після смерті її батька ОСОБА_5 .

Позивачем надано розписку від 12.10.2020 року за якою ОСОБА_4 (відповідч-1) отримала від неї грошові кошти в розмірі 902713 грн. для придбання АДРЕСА_2 та з метою подальшої передачі даної квартири у власність ОСОБА_3 або її чоловіку (сину).

15.10.2020 року ОСОБА_5 , за згодою другого з подружжя придбав квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа квартири 69,9 кв.м., житлова 47,5 кв.м. На підтвердження чого надано договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В.

Згідно витягу з реєстру територіального громади за вказаною адресою зареєстровано місце проживання позивача з 28.07.2021 року та з 19.01.2022 року доньки ОСОБА_7 . Долучено відомості про придбання будівельних матеріалів, побутової техніки сплати комунальних послуг.

03.04.2021 року позивачем отримано розписку від 03.04.2021 року щодо подальшого оформлення ними та нею договору купівлі-продажу вищевказаної квартири.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог та надаючи їм відповідну правову оцінку, суд виходить з наступного.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Щодо позовної вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, то слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

При цьому, розписка від 03.04.2021, на яку посилається позивач, не містить назви угоди (купівля-продаж), вказано про намір вчинення правочину з розумінням необхідності його нотаріального посвідчення.

Також за змістом ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 5 ст. 656 ЦК України, особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За змістом ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нормами матеріального законодавства передбачена можливість визнавати у судовому порядку нікчемні договори дійсними, зокрема на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Тобто, у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17 викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено про те, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження вчинення договору купівлі-продажу позивачем надано розписку від 03 квітня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_5 зобов`язувався продати позивачу вищевказану квартиру та для цього прийти до нотаріуса в зручний для покупця час. Судом враховуються обставини того, що вказана розписка складена 03.04.2021 року, учасники її є відомі один одному в силу родинних відносин, та доказів ухилення від прибуття до нотаріуса починаючи з 2021 року і до моменту смерті ОСОБА_5 у 01.09.2024 року позивачем суду не надано.

Тому вважаю, що надані позивачем докази не підтверджують факт укладення між нею та ОСОБА_5 саме договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, оскільки не містять відомостей щодо того, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомості, зокрема відомостей опису нерухомості, дійсної вартості квартири, ціни договору та строку оплати за ним, із зазначенням усіх притаманних такому договору реквізитів. Підписання розписки про намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири не підміняє собою договір купівлі-продажу такого майна. Тому, розписка, що міститься в матеріалах справи, не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить істотні умови, що притаманні такому договору. А відтак, не можна її вважати належним та допустимим доказом досягнення домовленості між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Окрім того, як зазначає позивачка наміри про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна були узгоджені сторонами, як до придбання квартири та підтверджені письмовою розпискою ще 2021 року, тому вважаю, що сторони не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України. А відтак, наявність перешкод, які б свідчили про неможливість укладення договору відчуження нерухомого майна у передбаченій законом письмовій формі та його нотаріального посвідчення, зокрема ухилення продавця від його нотаріального посвідчення, позивачем не доведено та судом не встановлено.

Оскільки розписка щодо намір укласти договір купівлі-продажу квартири (розцінюється стороною позивача як досягнення усіх істотних умов договору купівлі-продажу та є договором від 03.04.2021 року) була укладена у простій письмовій формі, без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент її укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення, при цьому відсутні докази ухилення ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення правочину, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання такого договору дійсним у судовому порядку та відсутності підстав для визнання права власності позивача на спірну квартиру.

Обставини реєстрації місця проживання у вказаній квартирі, опала комунальних послу, її облаштування та ремонт не є тими обставинами, які можуть свідчити про виникнення права власності на нерухоме майно, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з чітко передбачених законом підстав, та не можу підмінятися іншими умовами.

Щодо визнання відповідачами 1,2 позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

Зважаючи на вищевикладене, заяви відповідачів 1, 2 про визнання позову у цій справі, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання порушує інтереси інших осіб, якими є державні інтереси у вигляді встановленого порядку здійснення оформлення та реєстрації операції з нерухомим майном та відповідні надходження до бюджету від здійснення таких операцій.

В зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (відповідач-1), ОСОБА_5 (відповідач-2), ОСОБА_2 (відповідач - 3) про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 08.07.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

08.07.2025