Справа № 453/1465/24
№ провадження 2/453/98/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

представника позивача Нечитайло М.О.

представника відповідача Кісіль Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, з участю третьої особи Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,-

встановив:

30 серпня 2024 року, через систему «Електронний суд», представник позивача адвокат Нечитайло М.О., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1370921 від 30 квітня 2024 року, звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Львівській області, з участю третьої особи Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги в позовній заяві зазначає, що інспектором СЮП ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції Циб Н.Г. було незаконно складено протокол стосовно ОСОБА_1 де зазначено, що ОСОБА_1 ухилялась від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина і що це є порушення ч.1 ст. 184 КУпАП.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Зазначила, що з 12 квітня 2024 року і до цього часу позивач відчуває страх та перебуває у нервовій напрузі, а також була вимушена вживати додаткових заходів для організації свого життя: їздити на громадському транспорті та на таксі, що призводило до додаткових незручностей та нервування. Відповідно до електронного направлення до психіатра №9785-54 12 серпня 2024 року позивачу було встановлено діагноз - розлад вегетативної нервової системи. Після обстеження лікар психіатр видав рецепти на дороговартісне лікування. Також усвідомлення тієї обставини, що постанова про адміністративне правопорушення складалася у школі де навчається син позивачки, учні, батьки, та сусіди про це дізналися, що вплинуло на її репутацію та відносини з ними та спричинило їй додаткові моральні страждання. Тому, на підставі викладеного, оцінує завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 40 000 грн. та судові витрати в розмірі 40 000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

25 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» представник третьої особи Стегній А.В. надіслав пояснення щодо позову в якому просив врахувати пояснення Казначейства при прийнятті судового рішення у даній справі та прийняти справедливе, законне та обгрунтоване рішення.

27 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Кісіль Р.Л. надіслав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що не погоджується із викладеними в позовній заяві доводами та вважає її такою, що не враховує всіх обставин справи і не базується на нормах чинного законодавства, а тому не підлягає задоволення.

01 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Нечитайло М.О. надіслала відповідь на відзив в якій позивач відхиляє наведені відповідачем у відзиві заперечення розгляд справи здійснювати з урахуванням доводів, викладених в цій відповіді на відзив.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представник позивача адвокат Нечитайло М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Кісіль Р.Л. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»(п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009 року)Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Таким чином, відшкодування шкоди, зокрема й моральної за порушення прав людини, є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень,визначенихКонституцієюі законодавствомУкраїни.

Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) наявність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, незаконного накладення штрафу та послідуючого закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Згідно з п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВРу наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Частина 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогійний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/2.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано Постанову Сколівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 у справі №453/640/24, якою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано.

У мотивувальній частині Постанови Сколівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 у справі №453/640/24вказано, що:

«В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву в якій просила просила розгляд справи проводити у її відсутності, однак з участю її захисниці адвоката Нечитайло М.О.»……

«Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що є обставиною, яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, атому у відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження підлягає закриттю.»

За результатами розгляду справи суд постановив: «Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184КУпАП, закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення».

Частиною 5 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Факти встановлені постановою Сколівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 у справі №453/640/24 є преюдиційними і ґрунтуються на правовій властивості законної сили судового рішенняі визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, що забезпечує єдність судової практики.

А тому, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту незаконного притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення за відсутності в її діях складу адміністративних правопорушень, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Львівській області прав.

У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивач ОСОБА_1 вимушена була звернутись до психіатра де лікар психіатр встановив діагноз розлад вегетативної нервової системи.

Позивачем доведено факт наявність шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому суд вважає, наявні підстави для стягнення моральної шкоди.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Заперечуючи проти заявлених вимог представник відповідача зазначає, що Рішенням суду не встановлено неправомірної чи протиправної поведінки працівників поліції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, і встановлені судом обставини, а саме незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 внаслідок дій працівників поліції, а саме: негативні почуття через безпідставність звинувачень, налагодження нормального життєвого ритму, відсутність істотних негативних наслідків для позивачки, відсутність будь-яких інших доказів, крім постанови суду від 06 червня 2024 у справі № 453/640/24.

Також суд враховує, що участі у розгляді справи 453/640/24 ОСОБА_1 особисто не приймала, а тому не витрачала час та зусилля для доведеності своєї чесності і порядності, а також не витрачала час та кошти на поїздку до м. Сколе. Тому, суд приходить до висновку, що заявлений розмір шкоди в 50 000 грн. є завищеним.

За таких підстав суд дійшов до переконання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000 грн. і вважає, що такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу компенсацію для позивача. Визначений судом розмір відшкодування є адекватним душевним стражданням, які позивач зазнала у зв`язку із притягненням працівниками відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУ НП України в Львівській області до адміністративної відповідальності за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо стягнення матеріальної шкоди суд зазначає, що згідно позовної заяви та додатків поданих до неї відсутні будь-які докази понесених матеріальних збитків, а тому у задоволені даної вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ст.ст. 133, 137 ЦПК України, учасник справи має право на відшкодування лише професійної правової допомоги наданої адвокатом.

30 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Нечитайло Маргаритою Олегівною було укладено договір про надання правової допомоги №30/04/24.

Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19 лютого 2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг.

Питання про розподіл інших судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає дані судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн., а всього 4 000 (чотири тисячі ) гривень.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Судовий збір по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне Управління Національної поліції у Львівській області (місце знаходження: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, ).

Третя особа: Державна казначейська служба України, (місце знаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ).

Суддя Ю.Є. Ясінський