ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4885/25 Справа № 199/8583/24 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Трун О.В. на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що із 15.08.2022 року перебував у трудових відносинах із відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на посаді гірника підземного 3-го розряду із подальшим переведенням на посаду майстра гірничого підземного. 18.09.2024 року позивач був звільнений із роботи за ст. 38 КЗпП України.

У порушення норм трудового законодавства при звільненні з ОСОБА_1 не було проведено остаточного розрахунку та залишилася невиплаченою заробітна плата. Розмір заборгованості позивачу невідомий, оскільки про належні йому нараховані та невиплачені суми роботодавець його не повідомив.

Відповідно до довідки про заробітну плату, за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 1 040 830,26 грн. (після утримання обов`язкових платежів та зборів).

Однак, згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 960 851,02 грн.. Отже, розмір заборгованості по сплаті заробітної плати складає 79 979,24 грн.

Крім того, позивач зазначає, що у нього наявні дні невикористаної відпустки у кількості 100 днів. ОСОБА_1 було самостійно здійснено розрахунок розміру компенсації за дні невикористаної відпустки, який складає 192 163,03 грн. (701395,04/365*100).

Просив суд стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 79 979,24 грн., а також компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 192 163,03 грн. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з із ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати заробітної плати за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року у розмірі 79 979,24 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ Краснолиманське» 968,96 грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 10.02.2025 року в частині відмови у стягненні компенсації за невикористані дні відпустки та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначає, що при звільненні позивача відповідачем не був проведений із ним розрахунок, зокрема не компенсовано дні невикористаної відпустки. З приводу кількості днів не використаної відпуски зазначає, що позивач не пам`ятає точної їх кількості, а тому зазначив їх орієнтовну кількість - 100 днів та самостійно розрахував розмір компенсації, враховуючи положення постанови КМУ №100. При цьому звертав увагу, що відповідачем проігноровано запит суду за клопотанням позивача щодо кількості не використаних ним днів відпустки та розміру відшкодування за них.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання судових повісток в системі Електронний суд відповідачу та представнику позивача, а також конверт із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судової повістки ОСОБА_1 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законність рішення у неоскаржуваній частині щодо стягнення заборгованості по заробітній платі судом апеляційної інстанції не перевірялась.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено кількість таких днів у розмірі 100.

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2022 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське».

18.09.2024 року ОСОБА_1 за власним бажанням звільнився із підприємства відповідно до ст.38 КЗпП України.

Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України щодо даних про нараховану заробітну плату від 25.10.2024 року за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 1 040 830,26 грн.

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року ТОВ «Краснолиманське» перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 960 851,02 грн.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (частина 1 статті 116 КЗпП України).

На підставі частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічне положення закріплено у частині 1 статті 83 КЗпП України.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При звернені до суду ОСОБА_1 самостійно розрахував компенсацію за невикористані дні відпустки та зазначав, що орієнтовна кількість таких днів складає 100. З цього приводу ніяких клопотань в апеляційній інстанції не заявляв.

Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при звільненні позивачу не було виплачено грошової компенсації за дні не використаної відпустки та кількість таких днів.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Інші наведені в апеляційних скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 272 142,27 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368,369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трун О. В. залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 липня 2025 року.

Судді: