Справа №: 148/359/25
Провадження № 2/148/334/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Дамчука О.О

за участі секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному порядку з повідомленням сторін у м. Тульчині цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Представниця АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (надалі АТ "ПУМБ") звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 25.07.2018 між АТ "ПУМБ" та відповідачем було укладено кредитний договір № 001, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 47500,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Однак в порушення договору відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.12.2024 утворилась заборгованість у сумі 110843,40 грн, яка складається з: 47500,00 грн - заборгованість за кредитом; 30283,57 грн - заборгованість за процентами, 33059,83 грн - заборгованість за комісією. Просить стягнути 110843,40 грн в рахунок погашення заборгованості за договором № 001 від 25.07.2018 та відшкодувати понесені витрати при зверненні до суду в розмірі судового збору.

Представниця позивача АТ "ПУМБ", за довіреністю Киричук Г.М. (а.с.23), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу у відсутності представника, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання (а.с.4 зворот).

Відповідач ОСОБА_1 та його представниця адвокат Шевчук Н.М. у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, про день, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. та ч.6 128 ЦПК України (а.с.44-45, 65, 75, 80 зворот -81).

Судом також враховано, що представницею відповідача подавались чисельні клопотання про відкладення судових засідань, а саме: 03.03.2025 задля ознайомлення з матеріалами справи (а.с.38); 30.03.2025 у зв`язку з її хворобою на «СОVID-19» (а.с.46); 17.04.2025 у зв`язку з перебуванням відповідача з гуманітарною місією в прифронтовій зоні (а.с.58); 15.05.2025 з причини зайнятості в іншому судовому процесі (а.с.66), однак жодного доказу на підтвердження поважності причин відкладення судових засідань, відповідно до власних заяв, до суду не надала.

31.03.2025 від представниці відповідача адвоката Шевчук Н.М. через підсистему «Електронний суд» (а.с.48-51) надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Сторона відповідача не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Надану представницею відповідача заяву про застосування строку позовної давності суд до уваги не бере, оскільки вона суперечить чинному законодавству, оскільки як сама же представниця в своїй заяві й зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 2З9, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № З92, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, … та до 01.07.2023 на усій території України.

Пунктом 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 275, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 01.07.2023.

Водночас п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а відтак вимоги представниці відповідача щодо застосування строку позовної давності до пред`явлених до відповідача вимог задоволенню не підлягають, оскільки такі строки законодавчо були продовжені з 11.03.2020 до 23.02.2022, а з 24.02.2022 були зупинені до закінчення воєнного, надзвичайного стану.

Також представницею відповідача помилково вказано, що початок перебігу строку позовної давності виник ще у 2018 році, оскільки договір був укладений на 24 місяці, тобто до 25.07.2020, а відтак початок перебігу строку позовної давності за невиконаним зобов`язанням мав би розпочинатися саме з цієї дати.

Посилання представниці на те, що під час впровадженого у країні спеціального режиму воєнного стану суд повинен перевіряти та визнавати причину пропуску строку на звернення до суду поважними є суб`єктивною думкою представниці позивача, оскільки в п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України чітко та ясно зазначено, що перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії воєнного стану та не потребує додаткового тлумачення чи оцінки суду.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та зіставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно вказаної статі ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Та дане приєднання здійснене на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до власноручно підписаної відповідачем заяви № 001 від 25.07.2018 вбачається, що останнім погоджено отримання кредиту на споживчі цілі у сумі 47500,00 грн, строк дії кредитного договору становить 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,90 % від суми кредиту та складає 1377,50 грн щомісяця, розмір процентної ставки за користування кредитом 12 % річних, разова комісія 300,00 грн; повернення здійснюється ануїтетними (рівними) платежами протягом строку дії кредиту, тарифний пакет «Кредитний Плюс» з виготовленням картки, кредит зараховується безготівково на рахунок відповідача. Підписавши даний договір відповідач підтвердив, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний; усі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; до підписання заяви отримав у письмовій формі інформацію згідно до частини 2 статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» (а.с.8), що підтверджується паспортом споживчого кредиту підписаним відповідачем (а.с.8 зворот).

Суд звертає увагу на те, що ні відповідачем ні представницею відповідача факт укладення заяви № 4001 від 27.07.2018 та отримання кредитних кошті не заперечувався, а тому суд вважає дані факти доведеними.

Також у судовому засіданні встановлено, що 25.07.2018 відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить копія даного паспорту (а.с.8 зворот) та того ж дня між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №4001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, про що свідчить копія даної заяви (а.с.8). Підписавши вказану заяву, відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію ПАТ ''ПУМБ'' на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ ''ПУМБ'': pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписавши дану заяву підтвердив свою згоду на укладення договору страхування.

Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві: схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами); кількість виплат 24, дата платежу (до 25 числа кожного календарного місяця) - платіжні періоди з 25.07.2018 по 25.07.2020; сума платежу за розрахунковий період становить 3613,49 грн щомісячно та 3613,32 грн (останній платіж); комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1377,50 грн; страхова премія - 7200,00 грн включена до суми споживчого кредиту та її розмір обґрунтовується тарифами Страховика.

Як вбачається, підписанням заяви № 001 та паспорту споживчого кредиту 25.07.2018 сторони узгодили всі істотні умови договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в сумі 47500,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № TR.29887561.31711.8810 від 25 липня 2018 року (а.с.19 зворот) та випискою з особового рахунку відповідача (а.с.22).

В той же час, відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданими представником позивача розрахунком (а.с.20-21 зворот) станом на 01.12.2024 становить 110843,40 грн, з яких: 47500,00 грн - заборгованість за кредитом; 30283,57 грн - заборгованість за процентами; 33059,83 грн - заборгованість за комісією.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) Вих. КНО-44.2.2/722 від 02.12.2024 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № 001 в сумі 110843,40 грн не пізніше 30 календарних днів з дня отримання цього листа, що підтверджується копією даної письмової вимоги (а.с.17) та копією списку №20241203 ПУМБ_959 згуртованих відправлень "Рекомендований лист" (а.с.18 зворот).

Між тим, жодних дій для погашення заборгованості з моменту отримання вказаного повідомлення відповідач не вчинив, що і стало причиною звернення представника позивача з даним позовом до суду.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно АТ "ПУМБ" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору.

Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.

За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.

Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.4. ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» ( в редакції на момент укладення кредитного договору, надалі - Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Таким чином, Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В той же час даний Законом України розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом враховано, що необхідність внесення комісії за обслуговування кредитної заборгованості передбачена у п.6 розділу "Споживчий кредит з пільговим періодом (з послугою страхування)" та у розділі "Графік платежів". При цьому, у кредитному договорі вказано, що дана комісія - це плата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, в тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчого кредиту, підтвердженням проведених платежів.

Беручи до уваги, що позичальнику було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 33059,83 грн немає, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника лише заборгованості за кредитним договором № 001 від 25.07.2018 в розмірі 77783,57 грн, з яких: 47500,00 грн - заборгованість за кредитом; 30283,57 грн - заборгованість за процентами.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача до суду не надав, як і не спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представниці позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав задля їх часткового задоволення.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 1699,90 грн (2422,40 х 77783,57 / 110843,40).

На підставі викладеного, керуючись п.4. ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 207, 526, 530, 599, 610-612, 625, 626, 628, 629, 633, 634, 1048-1050, 1054, 1055, 1055-1, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263- 265, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", , місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, заборгованість за заявою про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 001 від 25.07.2018 у загальному розмірі 77783,57 (Сімдесяти семи тисяч семиста вісімдесяти трьох) гривень 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", , місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, у рахунок відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору в розмірі 1699,90 (Одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 90 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дамчук О.О.