Справа № 463/3375/25
Провадження № 2/463/1342/25
У Х В А Л А

судового засідання

25 червня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних,

в с т а н о в и в :

в провадженні Личаківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних.

Представником відповідача - адвокатом Бортник Л.В. 04.06.2025 року подано заяву про порушення правил територіальної підсудності та передачу справи до іншого суду. Заяву мотивує тим, що позивач, подаючи позов до Личаківського районного суду м.Львова, посилався на Закон України «Про захист прав споживачів» та керувався ч.5 ст.28 ЦПК України, оскільки на його думку даний позов стосується стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором КАСКО добровільного страхування наземного транспорту від 30.12.2021 року № 014067/4605/0000305, що був укладений між позивачем та відповідачем, за невчасно виконане грошове зобов`язання за цим договором, на який поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Підставами позову є невиконання страховиком своїх вимог за договором страхування на користь страхувальника, тобто має місце порушення стороною своїх обов`язків за договором, а відновлення прав позивача гарантується в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів». При цьому, на підставі вказаного закону не сплачує судовий збір за позовні вимоги, вважаючи себе звільненим від його сплати. Проте, відносини, які виникли з порушення відповідачем прав споживача ОСОБА_1 щодо виконання договору КАСКО добровільного страхування наземного транспорту від 30.12.2021 року № 014067/4605/0000305, були вирішені у судовому порядку. Позивач просить стягнути грошові кошти як штрафні санкції за невиконання добровільного договору страхування наземного транспорту, на що не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, на думку представника відповідача, вказаний спір має бути вирішено за правилами загальної підсудності згідно положень ч.2 ст.27 ЦПК України та не може пред`являтись за правилами ч.5 ст.28 ЦПК України до Личаківського районного суду м.Львова, а має бути поданий до Шевченківського районного суду м.Києва за місцем знаходження відповідача. На підставі викладеного, просить передати справу за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. При цьому, представник позивача та представник відповідача подали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Враховуючи неявку учасників справи, суд вважає за можливим розглянути подану заяву за відсутності учасників процесу.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 25.06.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та вирішуючи заяву про передачу справи до іншого суду, суд приходить до наступного висновку.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 1 ст.23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з ч.16 ст.28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду м.Львова із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 46001,18 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та вважав, що оскільки спір виник з приводу неналежного виконання договору про надання страхових (фінансових) послуг, то належним захистом його порушених прав є застосування норм ст.625 ЦК України. Тобто між сторонами були досягнуті певні домовленості, укладено відповідний страховий договір із наданням послуг.

По своїй юридичній сутності договір страхування, за загальним правилом, є реальним договором.

За своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, не виникає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивач є саме споживачем страхових послуг.

Положення щодо відповідальності страховика, закріплені у Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними. Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.

Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які є предметом позову, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживача», а тому твердження представника відповідача є невірними та подана заява задоволенню не підлягає. Норми ч.5 ст.28 ЦПК України у даній справі підлягають застосуванню.

Керуючись ст.ст.23, 28, 31, 223, 247 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Бортник Л.В. про порушення правил територіальної підсудності та передачу справи до іншого суду - відмовити.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Грицко Р.Р.