Провадження № 2-др/369/102/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвоката Огулькової А.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.

12.05.2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області позивачем подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.05.2025 року постановлено залишити без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва. Повна ухвала складена та підписана: 20.05.2025 року.

21.05.2025 року представник відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24.

Представник відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М. просила суд стягнути з Позивача ОСОБА_2 на користь Відповідача - 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 24.06.2025 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Юрченко М.С. просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення з позивача на користь відповідача 2 судових витрат на професійну правову допомогу у повному обсязі. Просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката ув`язку з неспівмірністю заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Інші учасники справи у судове засідання 24.06.2025 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.05.2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва. Повна ухвала складена та підписана: 20.05.2025 року.

01.04.2025 року до суду представником відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокатом Огульковою А.М. подано відзив, у якому представник відповідача 2 зазначила наступне.

Відповідно до п. 8 ч.3 ст. 178 ЦПК України, Відповідач - 2 повідомив попередній розрахунок судових витрат, які Відповідач 2 поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, - 30 000 грн. 00 коп., сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

На підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, Відповідач - 2 повідомила, що докази на підтвердження понесеного Відповідачем - 2 витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду до завершення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення по даній справі. Сума судових витрат може змінитись в залежності від тривалості розгляду справи та збільшення обсягу виконаних робіт.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно роз`яснень п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

21.05.2025 року представник відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24.

Так, 16.10.2023 року між ТОВ «Адоніс Кріейт» та адвокатом Огульковою А.М. було укладено договір про надання правової допомоги №10-ТТ.

28.10.2024 року між ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» та АБ «Анни Огулькової «Національне правниче бюро» було укладено Додаткову угоду до договору № 10-ТТ від 16.10.2023 року.

Відповідно до п.п. 1.1. - 1.4. Договору, у якій Сторонами Договору узгоджується розмір гонорару, порядок його обчислення та внесення, за надання правничої допомоги у справі № 369/14565/24, яка розглядається Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зазначають, що розмір гонорару визначається виходячи з погодженої Сторонами погодинної ставки у розмірі 1500,00 грн на день укладення Договору.

Сторони узгодили, що оплата наданої Бюро правничої допомоги здійснюється на підставі підписаних Сторонами Актів приймання-передачі послуг, наданих за Договором (п. 1.5.)

Відповідно до акту № 9 приймання-передачі послуг від 16.05.2025 року за договором про надання правничої допомоги №10-ТТ від 16.10.2023 року вбачається, що сторонами було погоджено розмір гонорару за надану правничу допомогу (в акті зазначений детальний опис виконаних робіт) вартість наданих послуг складає 25 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У встановлений ЦПК України строк, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано витяг від 28.10.2024 року з договору про надання правової допомоги від 16.10.2023 року, Додаткову угоду до Договору від 28.10.2024 року, акт приймання-передачі виконаних робіт № 9 від 16.05.2025 року за договором про надання правової допомоги від 16.10.2023 року з детальним описом робіт.

Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 25 500,00 грн.

Суд враховує заявлене представником позивача ОСОБА_2 Юрченка М.С. клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечення стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи № 369/14565/24.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі № 922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17.

У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем 2 Товариством з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ», з метою усунення неповноти судового рішення, з урахуванням, викладених аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення у справі № 369/14565/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» 2 000 грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 1-19, 137-141, 263-265, 268, 270, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвоката Огулькової А.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ» - 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.

У задоволенні іншої частини вимог, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Інформація про позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "АДОНІС КРІЕЙТ", , адреса: 08130, Київська обл., Бучанський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, пров. Фізкультурний 14-16.

Інформація про відповідача 3: Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», , адреса: 02132, м. Київ, вул. Дніпровська набережна 26, оф 10.

Інформація про відповідача 4: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача 5: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст ухвали складено 30.06.2025 року.

Суддя: А.В. Янченко