Справа №487/9561/24
Провадження №2/487/682/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, який позивач мотивує тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 1) 27.01.2021 кредитний договір № 201, за яким позичальнику видано кредит в сумі 38200 грн.; 2) 21.06.2021 кредитний договір № 9, за яким позичальнику видано кредит в сумі 3000 грн.; 3) 23.06.2021 кредитний договір № 9, за яким позичальнику видано кредит в сумі 12998 грн. Проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 09.09.2024 року у розмірі 52 812,03 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.11.2014 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

30.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона визнала позов частково, а саме за кредитним договором № 201 просить стягнути тіло кредиту у розмірі 22 244,53 грн.; за кредитним договором № 9 просить стягнути тіло кредиту у розмірі 2 999,37 грн.; за кредитним договором № 9 просить стягнути тіло кредиту у розмірі 9 188,61 грн. В іншій частині позовних вимог просить відмовити. Посилаючись на те, що вона дійсно 21.06.2021 уклала кредитний договір № 201 на суму 38 200 грн, а кредитні договори № 9 від 21.06.2021 та № 9 від 23.06.2021 були укладені всупереч її інтересам. При ухваленні судом рішення просила врахувати те, що вона має захворювання розсіяний склероз головного мозку, тяжке матеріальне становище та інвалідність 2 групи, у зв`язку з чим звільнити її від сплати судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила провести розгляд справи за відсутності представника Банку, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

За змістом ст. 3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 626,628,629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ст.526,530,611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (ч.2 ст. 160 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Щодо кредитного договору №201 від 27.01.2021.

Судом встановлено, що 27.01.2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №201 та зави №201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 38 200 грн.

27.01.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви №201 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.01.2021 року.

Відповідно до платіжної інструкції № TR.47057381.51288.8810 від 27.01.2021 року, на кредитний рахунок ОСОБА_1 перераховано 38 200 грн. кредитних коштів за договором №201 від 27.01.2021 року.

Далі, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.09.2024 року (включно) відповідач має перед позивачем заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 38 240,18 гривні, яка складається з тіла кредиту 22 244,53грн., відсотків 5, 13 грн., заборгованість за комісією -15 990,52 грн.

Суд відноситися критично до посилання відповідача щодо необхідності стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 244, 53 грн, оскільки підписавши заяву відповідач підтвердила, що вона в повній мірі ознайомилася з умовами отримання кредиту, розміром процентів за користування кредитними коштами.

Наданий банком розрахунок відповідачем в частині стягнення процентів належними і допустимими доказами не спростований.

Отже, суд вважає встановленим існування між сторонами кредитних правовідносин, узгодженість процентної ставки.

Заборгованість по тілу кредиту заявлена до стягнення по даному кредитному договору становить 22 244,53 гривень та повністю обґрунтована як умовами договору, так і наданим позивачем розрахунком. Також стягненню підлягають і проценти в розмірі 5, 13 грн.

Також сторонами узгоджено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка становить 2,99 %, та нараховується щомісячно від суми кредиту.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до умов заяви №201 від 27.01.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції:Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21.

Нікчемний правочин (частина другастатті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

В пункті 4 умов заяви №201 від 27.01.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного 27.01.2021 року між відповідачем та АТ«ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає.

Щодо кредитного договору №9 від 21.06.2021.

Судом встановлено, що відповідачка 21.06.2021 звернулась до позивача з Заявою №9 про приєднання до ДКБО, чим надала згоду на отримання банківських послуг і уклала з Банком відповідний кредитний договір.

Ця Заява містить відомості про розмір кредиту, строк кредитування, відсоткову ставку 0,01% річних, розмір щомісячних платежів, що свідчить про узгодження між сторонами умов договору.

Особисто підписавши Заяву про приєднання до ДКБО, відповідачка підтвердила, що ці документи становлять між нею та Банком кредитний договір, що з цими документами вона ознайомилася і погодилася.

Отже, вказаний договір укладений з дотриманням встановленої для нього письмової форми, є чинним та обов`язковим для виконання.

Також встановлено, що ОСОБА_1 окрім Заяви про приєднання до ДКБО, 21.06.2021 підписала особисто і Паспорт споживчого кредиту, у якому також зазначено усі умови отримання кредитних коштів, у т.ч. суму кредиту 12 998 грн., строк кредитування - 24 місяців, процентна ставка 0,01 % річних тощо.

Далі, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.09.2024 року (включно) відповідач має перед позивачем заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 5 381,09 гривні, яка складається з тіла кредиту 2 999,72грн., відсотків 2 381,72 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав, надав ОСОБА_1 кредит в обумовленій сумі. Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується платіжною інструкцією від 21.06.2021, виписками по особовому рахунку відповідачки, де вбачається рух коштів по рахунку.

В той же час, відповідачка свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином в повному обсязі не виконала, допускала прострочення платежів, вносила їх в меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.

Факт звернення до банку, особистого підписання Заяви-приєднання, отримання кредитних коштів, користування ними та факту виникнення заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростовано.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором №9, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 999,37 та вважає в цій частині розрахунок повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору, випискою з особового рахунку відповідачки. Відповідачем розрахунок заборгованості в цій частині визнається.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 999,37 грн. Також стягненню підлягають і проценти в розмірі 2 381,72 грн.

Щодо кредитного договору №9 від 23.06.2021.

Судом встановлено, що відповідачка 23.06.2021 звернулась до позивача з Заявою №9 про приєднання до ДКБО, чим надала згоду на отримання банківських послуг і уклала з Банком відповідний кредитний договір.

Ця Заява містить відомості про розмір кредиту, строк кредитування, відсоткову ставку 0,01% річних, розмір щомісячних платежів, що свідчить про узгодження між сторонами умов договору.

Особисто підписавши Заяву про приєднання до ДКБО, відповідачка підтвердила, що ці документи становлять між нею та Банком кредитний договір, що з цими документами вона ознайомилася і погодилася.

Отже, вказаний договір укладений з дотриманням встановленої для нього письмової форми, є чинним та обов`язковим для виконання.

Також встановлено, що ОСОБА_1 окрім Заяви про приєднання до ДКБО, 23.06.2021 підписала особисто і Паспорт споживчого кредиту, у якому також зазначено усі умови отримання кредитних коштів, у т.ч. суму кредиту 12 998 грн., строк кредитування 24 місяців, процентна ставка 0,01 % річних тощо.

Далі, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.09.2024 року (включно) відповідач має перед позивачем заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 9 190,76 гривні, яка складається з тіла кредиту 9 188,61 грн., відсотків 2,15 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав, надав ОСОБА_1 кредит в обумовленій сумі.

В той же час, відповідачка свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином в повному обсязі не виконала, допускала прострочення платежів, вносила їх в меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.

Факт звернення до банку, особистого підписання Заяви-приєднання, отримання кредитних коштів, користування ними та факту виникнення заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростовано.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором №9, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 188,61 грн. та вважає в цій частині розрахунок повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору, випискою з особового рахунку відповідачки. Відповідачем розрахунок заборгованості в цій частині визнається.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 188,61 грн. Також стягненню підлягають і проценти в розмірі 2,15 грн.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві, що її фактично примусили до укладення кредитних договорів № 9 від 21.06.2021 та № 9 від 23.06.2021, оскільки на підтвердження своїх тверджень суду не надано будь-яких доказів, а тому суд вважає встановленим існування між сторонами кредитних правовідносин.

На підставі викладено позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 36 821,51 грн.

Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК серії 12ААГ №507455 від 01.10.2025 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Згідно положень п.9 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Ураховуючи наведене, положення ч.6 ст. 141 ЦПК України, витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 1 688,90 грн, пропорційно до задоволених вимог, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, статтями 10, 12, 13, 141, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитними договорами № 201 від 27.01.2021 в сумі 22 249,66 грн.; № 9 від 21.06.2021 в сумі 5 381,09 грн.; № 9 від 23.06.2021 в сумі 9 190,76 грн., а всього у розмірі 36821,51 грн.

Понесені АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 688,90 грн. компенсувати за рахунок держави.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Афоніна