Справа № 314/1422/24
Провадження № 2/314/125/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.06.2025 року м.Вільнянськ

Справа № 314/1422/24;

провадження № 2/314/766/2024;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ;

- відповідач Селянсько (фермерське) господарство «Лещенко В.М.»;

- третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради,

- третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.», третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Василеги І.М.,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером :03:002:0005, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. «01» березня 2011 року позивач та відповідач уклали договір оренди землі № 1117 земельної ділянки з кадастровим номером № :03:002:0005, відповідно до умов якого, позивач передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, який 18.12.2013 року відповідач зареєстрував у Реєстраційній службі Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Згідно до п. 3.1 договору оренди землі, строк дії договору оренди становить десять років. Після спливу дії Договору оренди землі від «01» березня 2011 року, позивач двічі направила відповідачу заяви на припинення дії Договору оренди землі від «01» березня 2011 року та повернення їй земельної ділянки. Беручі до уваги, про сплив строку дії договору оренди землі від 01.03.2011 року, а також на відсутність надалі продовжувати договірні відносини з відповідачем, нею в її інтересах 01.06.2023 року укладено договір оренди землі щодо належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером № :03:002:0005 з іншим орендарем. Натомість у реєстрації даного договору оренди земельної ділянки державним реєстратором було відмовлено в реєстрації договору оренди землі від 01.06.2023 року з причин суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено наявність зареєстрованого іншого речового права права оренди земельної ділянки (запис № 47471285 від 27.07.2022 року) з кадастровим номером :03:002:0005 (реєстраційний № 15). Дата закінчення дії речового права: 01.07.2032 р. на підставі договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» () та орендодавцем ОСОБА_1 . Позивач 23 січня 2024 року письмово звернулася до відповідача з приводу надання їй пояснень з приводу договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» () та орендодавцем ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуваний договір оренди землі вона не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на його укладення не мала, не приймала результатів такого договору та не бажала їх настання, підпис в договорі їй не належить. Вважає дії відповідача щодо самовільного використання її земельної ділянки незаконними та такими, що створюють їй суттєві перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, оскільки вказаний правочин нею не вчинявся, а відтак у відповідача є відсутнім право оренди спірної земельної ділянки на підставі чого змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю, просили його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. У зв`язку з неявкою відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач вкотре не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не надав, натомість від його представника до суду подано заяву про відкладення слухання справи на іншу дату.

Суд дослідивши вказану заяву приходить до висновку про те, що доводи відсутні підстави для відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

В судове засідання представник третьої особи Департамента реєстраційних послуг Запорізької міської ради не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. За наявності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05 квітня 2024 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 травня 2024 року витребувано докази.

Ухвалою суду від 02 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року призначено судову почеркознавчу експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 13 травня 2025 року відновлено провадження у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, суд

встановив

перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Лещенко В.М.» укладено договір оренди землі № 1117 земельної ділянки з кадастровим номером № :03:002:0005, відповідно до умов якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :03:002:0005, яка знаходиться на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Згідно з п. 2 договору оренди землі від 01 березня 2011 року в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером :03:002:0005.

Згідно до п. 3.1 договору оренди землі, строк дії договору оренди становить десять років.

18.12.2013 року, відповідач договір оренди землі від 01 березня 2011 року, зареєстрував у Реєстраційній службі Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

Після спливу дії Договору оренди землі від 01 березня 2011 року, який був зареєстрований 18.12.2013 року позивач двічі зверталася до відповідача письмово про припинення договірних відносин та повернення їй земельної ділянки.

22.12.2023 року позивачу стало відомо від державного реєстратору про те, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено наявність зареєстрованого іншого речового права права оренди земельної ділянки (запис № 47471285 від 27.07.2022 року) з кадастровим номером :03:002:0005 (реєстраційний № 15). Дата закінчення дії речового права: 01.07.2032 р. на підставі договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» () та орендодавцем ОСОБА_1 .

Згідно до письмового звернення позивачки від 23.01.2024 року до відповідача, вбачається, що вона просить надати їй інформацію щодо укладення договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року та надати відповідний договір.

Позивачка є власником земельної ділянки площею 5,22 га (рілля) яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0005, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.09.2013 року, за № 9077272.

Позивач при зверненні до суду з позовом просить усунути перешкоди в користування земельною ділянкою посилаючись на те, що вона не укладала та не підписувала договір оренди земельної ділянки № 2583 від 01.07.2022 року, що свідчить про його не укладання та відсутність права оренди у відповідача.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст.93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з ст. 13 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.14 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

У ч. 1 ст.215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях ст. 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Так, відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1296-24 від 01.05.2025 року підпис, який розміщено у Договорі оренди землі № 2583 від 01.07.2022 з кадастровим номером :03:002:0005, в графі «Підпис орендодавця» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .

Суд приймає висновок судового експерту Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1296-24 від 01.05.2025 року як належний доказ у справі, не ставить його під сумнів, оскільки він отриманий у передбаченим законом способом, не суперечить іншим матеріалам справи, виконаний у відповідності до вимог діючого законодавства, повноважними на це особами.

Оскільки у договорі оренди землі № 2583 від 01.07.2022 в розділі «Підписи сторін» в колонці «Орендодавець» « ОСОБА_1 » в графі, відведеній під підпис орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису, суд вважає, даний договір оренди неукладеним, тобто таким, що не відбувся, та про відсутність права оренди у відповідача, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Судом встановлено відсутність волевиявлення позивачки при підписанні даного правочину, а відтак і відсутність згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі № 145/2047/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

За даних умов суд прийшов до висновку, що позов в частині усунення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою підлягає та задоволення, а також підлягає до задоволення і позовна вимога про повернення земельної ділянки, яка на праві приватної власності належить позивачу, як безпідставно набуту.

Крім цього, позивач просить скасувати державну реєстрацію договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного Закону реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Таким чином, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно позиції Верховного Суду, зазначеної в поставі від 11.02.2021 року по справі № 911/1530/19 способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі №910/10963/19, у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №154/883/19-ц.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації права оренди належної позивачці на праві приватної власності з відповідачем прийнято на підставі договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, який є неукладеним з позивачкою, відтак запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права договору оренди земельної ділянки згідно з цим договором підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки в межах негаторного позову впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц провадження №14-499цс19), яка застосована і в постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 385/290/23, провадження № 61-16488св23).

Враховуючи, що Договір оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року в силу вимог чинного законодавства є неукладеним, а тому земельна ділянка, що є предметом договору оренди, підлягає поверненню власнику.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач отримав в оренду за Договором оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року спірну земельну ділянку з порушенням норм земельного та цивільного законодавства, у зв`язку з чим це майно перебуває в оренді відповідача поза волею володільця земельної ділянки.

Оскільки,спірний договір оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року є неукладеним, у зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на досягнення такого правового результату, державна реєстрація речового права (права оренди) на підставі неукладеного правочину не відповідає вимогам закону, порушує права та інтереси позивача, як власника земельної ділянки, а тому суд вважає, що позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0005, загальною площею 5,22 га (рілля), яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі договору оренди землі від 01 липня 2022 року між ОСОБА_1 орендодавцем та орендарем Селянським (фермерським) господарством «Лещенко В.М.», підлягають до задоволення.

Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справах №656/239/18 (провадження №61-1429св21), №656/240/19 (провадження №61-2022св21).

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанцій від 11.03.2024 року за № 9335-7425-8307-7818 позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Враховуючи,те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6 ст. 138 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з ухвалою суду про призначення судової почеркознавчої експертизи, зупинення провадження у справі від 02.05.2025 року витрати за проведення експертизи покладено на позивача.

Відповідно до акту здачі приймання висновку судового експерта № 1296-24 від 01.05.2025 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вартість експертизи становить 13570 грн. 56 коп., які були сплачені позивачем.

Враховуючи, те, що позов задоволено в повному об`ємі, суд вважає, що витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 13570 грн. 56 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.», третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди- задовільнити.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0005, загальною площею 5,22 га (рілля), яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі договору оренди землі від 01 липня 2022 року між мною ОСОБА_1 орендодавцем та орендарем Селянським (фермерським) господарством «Лещенко В.М.».

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування належною їй земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,22 га (рілля), з кадастровим номером :03:002:0005, що розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом зобов`язання Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0005.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 15992 грн. 96 коп. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 96 коп., які складаються із: судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 13570 грн. 56 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03.07.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М., юридична адреса: вул. Шкільна 11, с. Михайлівка, Вільнянський район, Запорізька область, поштовий індекс 70030, .

Третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, юридична адреса: проспект Маяковського, б.20а, м. Запоріжжя, поштовий індекс 69036, .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

03.07.2025