Справа № 489/9054/24
Провадження № 2/489/737/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Костюченко Г.С.,

із секретарем судових засідань Савковою К.А.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгульського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

встановив:

13 листопада 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс») яке діяло через свого представника - Пивоварова В.І., до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів в солідарному порядку інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 186 195,48 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 16 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , як позичальником було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 51880 дол. США, зі строком користування кредитними коштами до 16 квітня 2029 року, процентна ставка 12,5 % річних. Відповідно до положень Кредитного договору, позичальник зобов`язався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі у терміни встановлені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , як поручителем був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання зобов`язань позичальником по кредитному договору, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, за сплату пені, інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. Договором поруки погоджено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитами та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором від 16 квітня 2008 року № 0.

У порушення умов кредитного договору, позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього перед банком утворилася прострочена заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.11.2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 262801,07 грн., по відсотках 17963,83 грн., пеня 1205,45 грн., всього 281970,35 грн. та витрати 1700,00 грн., 250,00 грн.

15.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, за яким право грошової вимоги за кредитним договором від 16 квітня 2008 року перейшло до нового кредитора ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 липня 2020 року замінено сторону у виконавчому провадженні №53603650, що знаходиться на виконанні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-4679/2009 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженню відповідальністю «Укрдебет Плюс».

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.11.2009 по справі №2 4679/2009 виконано частково шляхом примусового стягнення з ОСОБА_2 в період з 25.06.2023 року по 23.10.2024 року коштів на загальну суму 30 375,06 грн.

При цьому, станом на 23.02.2022 року не повернутою залишалася сума 281 970,35 грн.

Разом з тим, кредитор має право отримати з боржників грошові кошти на підставі статті 625 ЦК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.11.2024 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначала, що будь-який борг за кредитним зобов`язаннями є особистою відповідальністю відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо неї.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення судового засідання або проведення судового засідання в режимі відео конференції не надходило.

Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , як позичальником було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 51880 дол. США, зі строком користування кредитними коштами до 16 квітня 2029 року, процентна ставка 12,5 % річних. Відповідно до положень Кредитного договору, позичальник зобов`язався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі у терміни встановлені кредитним договором (а.с. 13-16).

16 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , як поручителем був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання зобов`язань позичальником по кредитному договору, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, за сплату пені, інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. Договором поруки погоджено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с. 10)

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.11.2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 262801,07 грн., по відсотках 17963,83 грн., пеня 1205,45 грн., всього 281970,35 грн. та витрати 1700,00 грн., 250,00 грн.

15.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, за яким право грошової вимоги за кредитним договором від 16 квітня 2008 року перейшло до нового кредитора ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 липня 2020 року замінено сторону у виконавчому провадженні №53603650, що знаходиться на виконанні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-4679/2009 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженню відповідальністю «Укрдебет Плюс».

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.11.2009 по справі №2 4679/2009 виконано частково шляхом примусового стягнення з ОСОБА_2 в період з 25.06.2023 року по 23.10.2024 року коштів на загальну суму 30 375,06 грн.

Станом на 23.02.2022 року не повернутою залишалася сума 281 970,35 грн., а тому позивач користуючись своїм правом, передбаченим частиною другою статті 265 ЦК України, просить стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей524,533-535і625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі мають перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору № 0 від 16.04.2008, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23.11.2009 у справі № 2-4679/2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 281970,35 грн., та витрат 1700,00 грн. та 250,00 грн.

Отже, судовим рішенням від 23.11.2009 у справі № 2-4679/2009 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальників перед банком у розмірі 281970,35 грн. та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору.

Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.

Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Із змісту позову вбачається, що стягнута рішенням заборгованість відповідачами у повному обсязі не погашена.

Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду наведеному в постанові від 08.11. 2019 у справі № 127/15672/16-ц.

У постанові Верховного Суду 07.08.2023 у справі № 752/9858/21 (провадження № 61-6097св23) наведено висновок: «що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із наведеного в позові розрахунку вбачається, що його зроблено за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 та розмір грошового стягнення трьох процентів річних із заборгованості встановленої рішенням суду (281 970,35 грн.) складає 41 924,74 грн., а інфляційні втрати за вказаний період 144 270,74 грн.

При цьому доводи позивача, які ґрунтуються на положеннях пунктів 12, 18, 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України щодо продовження та зупинення строку позовної давності, є правильними та відповідають наведеним вимогам закону.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат в розмірі, вказаному позивачем та підтвердженому відповідними розрахунками, які перевірені судом та нічим не спростовані.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 2 422,40 грн., сплачений при подачі цього позову, по 1211,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» інфляційні втрати та 3 % річних з загальному розмірі 186 195,48 грн. (сто вісімдесят шість тисяч сто дев`яносто п`ять грн. 48 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» в рівних частках судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.), по 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 40 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», місцезнаходження: пр. С. Бандери, 28-А, м. Київ, 04073, .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідача: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 30.06.2025.

Суддя Г.С.Костюченко