465/5545/25
2-о/465/268/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

01.07.2025 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління патрульної поліції у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що 14.09.2024 року о 16 год. 45 хв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 112, керуючи транспортним засобом «Audi Q5», реєстраційний номерний знак транспортного засобу, він не перебував у стані алкогольного чи іншого сп`яніння.

Вивчивши подану заяву, суддя встановив, що підстави для відкриття по ній окремого провадження в порядку цивільного судочинства відсутні.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в частині першій якої визначено перелік фактів, які може встановити суд, а частиною другою цієї ж статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 року у справі № 641/5187/20.

Верховним Судом у постанові від 27.09.2023 року у справі № 201/5972/22 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Що стосується поданої заяви, суддя зазначає, що встановлення факту перебування чи неперебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння 14.09.2024 року о 16 год. 45 хв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 112, в процесі керування транспортним засобом «Audi Q5» не може розглядатися в рамках окремого провадження. Вказане питання вирішується в процесі розгляду справи №465/7506/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, яка перебуває у провадженні Франківського районного суду м. Львова.

Суддя наголошує, що не відповідає завданням цивільного судочинства і є недопустимим звернення до суду із заявою про встановлення певного факту з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи), в якій ця особа притягається до адміністративної відповідальності.

Так, ОСОБА_1 в межах справи №465/7506/24, яка перебуває на розгляді Франківського районного суду м. Львова, обвинувачується у керуванні 14.09.2024 року транспортним засобом «Audi Q5» з ознаками алкогольного сп`яніння та в подальшому у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З наведеного слідує, що питання наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, доведеності обставин його вчинення, оцінка зібраних доказів на підтвердження вчинення особою правопорушення вирішуються виключно в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, провадження у якій здійснюється за правилами, визначеними КУпАП. Тому, у випадку ОСОБА_1 , встановлення того, чи керував він транспортним засобом у стані сп`яніння, чи ні, не може відбуватися поза межами провадження у справі про адміністративне правопорушення, що здійснюється відповідно до правил, передбачених чинним КУпАП.

Отже, за встановлених обставин та мети подання заяви про встановлення факту, а саме створення підстав для непритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, подана заява не підлягає розгляду судом в порядку окремого провадження в рамках цивільного судочинства на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.186, 260, 261, 293, 294, 315, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління патрульної поліції у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а в разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Величко О.В.