ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 203/676/21

провадження № 61-14509св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - П`ята Дніпровська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Бляхарська Юлія Олександрівна, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року у складі судді Католікяна М. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - П`ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, зміну черговості отримання права на спадкування.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 2002 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вони мешкали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів 18 січня 1999 року на підставі розпорядження № 199-99.

Позивач з ОСОБА_6 разом працювали, проводили дозвілля, їздили на відпочинок, робили ремонт у квартирі та купували побутову техніку.

Протягом тривалого часу остання хворіла та перебувала на обліку у сімейного лікаря.

Позивач здійснював догляд за нею, відвозив до лікарів, купував ліки тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Спадкова маса після смерті ОСОБА_6 складається з квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_6 належала земельна ділянка, площею 1,311 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території сільської ради Волоська Дніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер :01:048:0031).

Зазначає, що на підставі статті 1264 ЦК України він є спадкоємцем за законом четвертої черги, однак вважає, що є підстави для зміни черговості отримання права на спадкування.

Спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_6 відсутні.

Спадкоємцями другої черги за законом є відповідачі.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позов, ОСОБА_1 просив суд:

встановити факт його постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 , з червня 2003 року до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

змінити черговість отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і визнати за ним право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року позов задоволено.

Встановлено той факт, що ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - від червня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надано ОСОБА_1 право на спадкування у другу чергу після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи та показами свідків підтверджується, що з 02 червня 2003 року та до дня смерті ОСОБА_6 позивач постійно проживав з нею однією сім`єю, а отже є спадкоємцем за законом четвертої черги. ОСОБА_1 , починаючи з 2018 року, самостійно опікувався над ОСОБА_6 , яка через тяжку хворобу потребувала сторонньої допомоги, матеріально забезпечував її, надавав їй допомогу у придбанні потрібних ліків тощо. Тому наявні підстави для надання позивачеві права на спадкування після смерті ОСОБА_6 у другу чергу.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бляхарська Ю. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою, витребувано матеріали цивільної справи та зупинено дію оскаржуваних судових рішень.

04 лютого 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів 18 січня 1999 року на підставі розпорядження № 199-99, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 1,311 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території сільської ради Волоська Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:048:0031, належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії та номер: ЯА № 182804, виданого 02 червня 2005 року Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів.

З 02 червня 2003 року ОСОБА_1 був зареєстрований і з того часу мешкав у квартирі АДРЕСА_1 разом з її власницею - ОСОБА_6 .

З 2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіла на гіпертонічну хворобу ІІІ ступеня (ризик дуже високий), цукровий діабет ІІ типу середнього ступеню важкості (вторинно-інсулінозалежний, субкомпенсований), ішемічну хворобу серця (дифузний кардіосклероз СН ІІА-Б, систолічна функція ЛШ збережена), хронічну хворобу нирок V ступеню (ШКФ-5 мл/хв) (поєднана нефропатія діабетична, гіпертензивна, ішемічна, сечовий синдром, вторинна еритропоетинзалежна анемія).

У період з 18 вересня 2018 року ОСОБА_6 вісім разів проходила лікування в умовах стаціонару.

Матеріали справи містять касові чеки, які свідчать про придбання позивачем ліків, необхідних для лікування ОСОБА_6 .

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КЗ «ДОКЛМ» № еа9911 від 25 жовтня 2018 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого КУ «ДГКБ № 9» ДОС» № 13859 від 08 січня 2019 року, випискою КЗ «МКЛ № 4» ДМР» № 8732 з медичної карти стаціонарного хворого від 26 квітня 2019 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КЗ «ДКОШМД» ДОР № 552/1109 від 07 лютого 2019 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого Міської клінічної лікарні № 4 ДМР № 24399 від 03 грудня 2019 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого КЗ «ДКОШМД» ДОР № 5907 від 15 квітня 2019 року, рішенням засідання комісії з питань призначення замісної ниркової терапії від 22 січня 2020 року, відомості про перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані відсутні.

Згідно з листом КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 09/07-916 від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_7 стояла на «Д» обліку у сімейного лікаря, нефролога, кардіолога, ендокринолога, лікувалась амбулаторно та у стаціонарах 4 МКЛ лікарні ім. Мечникова, 16 МКЛ з діагнозами: гіпертонічна хвороба ІІІ ст, ризик дуже високий; цукровий діабет 2 тип середнього ступеню важкості, вторинно інсулінозалежний, субкомпенсований; ІХС: Дифузний кардіосклероз. СН ІІА-Б, систолічна функція ЛШ збережена; хронічна хвороба нирок 5 ст. (ШКФ-5, мл/хв): поєднана нефропатія-діабетична, гіпертензивна, ішемічна, сечовий синдром, вторинна еритропоетинзалежна анемія; ускладнення: ХНН 4 ст. Враховуючи тяжкість перебігу захворювань, ОСОБА_6 потребувала постійного догляду. У період з 22 серпня 2018 року по 20 серпня 2020 року догляд за ОСОБА_6 здійснював тільки ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Згідно з довідкою КП «Ритуал» Харківської міської ради від 21 серпня 2020 року та накладною від 20 серпня 2020 року витрати з поховання ОСОБА_6 поніс ОСОБА_1 .

Згідно з показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 позивач та ОСОБА_6 дійсно мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина, разом придбавали речі в помешкання, робили у квартирі ремонт, мали спільний бюджет; позивач під час хвороби ОСОБА_6 доглядав її, купував ліки, супроводжував до лікарів тощо.

22 лютого 2013 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а також гараж № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Світлофор 1» ОСОБА_16 .

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за законом як спадкоємець четвертої черги.

27 листопада 2020 року ОСОБА_16 звернулася до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за заповітом.

27 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за законом як спадкоємець другої черги.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2021 року у цивільній справі № 203/1294/21 (провадження № 2/0203/763/2021) визнано за ОСОБА_16 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнанння його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У відповідності до статей 1261-1265 ЦК України спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених обставин.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21), від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20 (провадження № 61-2552св23).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц (провадження № 61-5062св22), від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19 (провадження № 61-11248св22).

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20), від 28 червня 2023 року у справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 надано достатньо доказів, що підтверджують його проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_6 протягом останніх 17 років перед смертю останньою та забезпечення саме позивачем в останні роки її життя доглядом та піклуванням, яких вона потребувала у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

При цьому суди виходили із того, що позивач, починаючи з 2018 року, самостійно опікувався над ОСОБА_6 , яка через тяжку хворобу потребувала сторонньої допомоги, матеріально забезпечував її, надавав їй допомогу у придбанні потрібних ліків, у зв`язку із чим дійшли висновку про наявність підстав для зміни черговості права на спадкування та визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_6 права на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги, якими є відповідачі.

Разом із цим, на думку колегії суддів Верховного Суду, у справі, яка переглядається, відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про те, що ОСОБА_6 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебувала саме у безпорадному стані.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_6 померла у віці 66 років, відомостей про наявні у спадкодавця каліцтва матеріали справи не містять, а самі по собі її звернення до лікарів та неодноразове проходження лікування в умовах стаціонару не свідчать про те, що вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, перебуваючи у безпорадному стані.

Записи у наявних у справах медичних документах, зокрема у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КЗ «ДОКЛМ» № еа9911 від 25 жовтня 2018 року, виписці із медичної карти стаціонарного хворого КУ «ДГКБ № 9» ДОС» № 13859 від 08 січня 2019 року, виписці КЗ «МКЛ № 4» ДМР» № 8732 з медичної карти стаціонарного хворого від 26 квітня 2019 року, виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КЗ «ДКОШМД» ДОР № 552/1109 від 07 лютого 2019 року, виписці з медичної карти стаціонарного хворого Міської клінічної лікарні № 4 ДМР № 24399 від 03 грудня 2019 року, виписці з медичної карти стаціонарного хворого КЗ «ДКОШМД» ДОР № 5907 від 15 квітня 2019 року, рішенні засідання комісії з питань призначення замісної ниркової терапії від 22 січня 2020 року, не підтверджують перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані.

Висновки судово-медичних експертів в матеріалах справи відсутні.

Водночас повідомлення КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 09/07-916 від 13 жовтня 2020 року, у відповідності до якого ОСОБА_6 , враховуючи тяжкість перебігу захворювань, потребувала постійного догляду, не містить посилання на відповідні медичні (лікарські) документи, які містять відповідні висновки, призначення та рекомендації.

Крім того, вказане повідомлення не містить висновок про наявність такого стану ОСОБА_6 , під час якого остання була неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, а отже перебувала убезпорадному стані. Не доводять наявність такого стану й інші матеріали справи.

З огляду на викладене, ураховуючи, що позивачем не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та задоволення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

Разом із цим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також просив встановити факт його проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме - з червня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю, як і низка інших юридичних фактів, належать до предмета доказування і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо відповідні факти пов`язані з будь-якими іншими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують вимоги та заперечення, у мотивувальній частині судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (пункт 32)).

З огляду на предмет спору, зміст та обґрунтування позовних вимог у справі що переглядається, встановлення факту проживання однією сім`єю спрямовано на отримання можливості позивачем заявити вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

Проте, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю в межах цієї конкретної справи не призведе до захисту спадкових прав ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17, від 05 вересня 2022 року у справі № 766/5815/16-ц, від 30 червня 2023 року у справі № 686/19661/20.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги те, що задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1264 ЦК України, надавало б можливість позивачу набути право на спадкування за законом четвертої черги, в той час, як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_6 мала спадкоємців за законом другої черги.

Суди попередніх інстанцій наведеного не врахували та дійшли помилкового висновку про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, не передаючи справи на новий розгляд(пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 2 724,00 грн, а за подання касаційної скарги - 3 632,00 грн.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції задовольняє касаційну скаргу, скасовує прийняті у справі судові рішення та ухвалює нове судове рішення про відмову у позові, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги в сумі 2 724,00 грн та за подання касаційної скарги в сумі 3 632,00 грн, а всього - 6 356,00 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Бляхарська Юлія Олександрівна, задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , третя особа - П`ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, зміну черговості отримання права на спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 6 356 (шість тисяч триста п'ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов