ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2025 року м. Чернівці

справа № 725/6050/24

провадження №22-ц/822/465/ 25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано наступним. 03.05.2006 року між первинним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір № 1031, із змінами № 1607 від 24.09.2008 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 59 000 доларів США для ремонту і облаштування житла. У зв`язку із тим, що відповідач кошти у строки, встановлені кредитним договором, не повернула вчасно, станом на 20.09.2010 року утворилась заборгованість. У подальшому права вимоги були передані від первинного кредитора до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.05.2019 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.05.2019 року скасовано та задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 104 753, 09 доларів США, що складається з кредиту в сумі 45 224 дол. США, процентів у сумі 59 529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також вказаним рішенням стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 53710,72грн. судових витрат.

Постановою Верховного суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути 38 300,60 доларів США, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 08.12.2018 року до 23.02.2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року в позові ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права.

В позовній заяві зазначалось, що під час розгляду справи не підлягають окремому доказуванню факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору №1031, розміру заборгованості за вказаним кредитним договором та факт права вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Також зі змісту постанови Верховного суду вбачається, що на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто суми, що передбачені статтею 625 ЦК України за період з 07.12.2011 року по 19 грудня 2018 року (день звернення з позовом до суду). Поряд з цим, станом на дату подання даного позову, заборгованість у розмірі що встановлена рішенням суду, ОСОБА_1 залишалась не погашеною, а тому позивач має право на отримання сум, що встановлені статтею 625 ЦК України за інший період - з 20 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року.

Керуючись позиціями Верховного суду та чинного законодавства України позивач просив суд стягнути з відповідача суми, що передбачені ст.625 ЦК України які нараховані на суму боргу в доларах США в розмірі 24% річних, як то встановлено п.6.5. договору, в межах строку позовної давності що погоджений сторонами пунктом 6.9 кредитного договору.

Вказані нарахування проводились позивачем з урахуванням умов пункту 6.9. кредитного договору та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, - починаючи від 20.12.2018 року та до дня який передує дню введення в Україні 23.02.2022 року військового стану. Дане нарахування здійснювались за період, який не був охоплений позовними вимогами по справі №725/6951/18.

До позовної заяви було надано детальний розрахунок сум, які просив стягнути позивач. В даному розрахунку відображено що 07.07.2021 року в рахунок погашення основної суми заборгованості надійшло 24 053,91 доларів США. В подальшому нарахування сум здійснювалось вже не на первинну суму заборгованості, що була встановлена рішенням суду 54 846,55 доларів США, а на залишок заборгованості який залишився після надходження суми в розмірі 24 053,91 долар США, тобто на суму 28 862,23 доларів США. Сума яка надійшла позивачу в рахунок погашення боргу, є сума, що вилучена від реалізації майна на виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.09.2019 року по справі №2-20/2011. Також самою відповідачкою було долучено до матеріалів справи лист виконавця №47141 з якого вбачається наявність факту реалізації майна, а тому виконавцем констатується неможливість виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.09.2019 року по справі №725/6951/18.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10.05.2019 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.05.2019 року скасовано та задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 104 753, 09 доларів США, що складається з кредиту в сумі 45 224 дол. США, процентів у сумі 59 529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також вказаним рішенням стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати в сумі 53710 грн. 72 коп.

Постановою Верховного суду від 14 квітня 2021 року по справі № 725/6951/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення залишено без змін.

19.09.2019 року Першотравневим районним судом м.Чернівців видано виконавчий лист у справі №725/6951/18 на підставі заяви про видачу виконавчого листа від ТОВ «Кредитні ініціативи».

11.07.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К. О. повідомлено ТОВ «Кредитні ініціативи », що на його примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 75525321 з примусового виконання виконавчого листа №725/6951/18 від 11.07.2024 року.

Проте предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , реалізовані ним у виконавчому провадженні АСВП № 62385992 з примусового виконання виконавчого листа № 2-20/2011 виданого 14.02.2012 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 до початку розгляду апеляційної скарги направила на адресу суду та підтримала в судовому засіданні клопотання про закриття апеляційного провадження, оскільки, на її думку, апеляційну скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності. А також просила винести окрему ухвалу щодо ОСОБА_2 за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження.

Колегія суддів вважає заявлене клопотання безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має право її підписувати.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга подана представником позивача Білоцерковець Ю.С. через «Електронний суд».

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень ним надано Ордер від 28.06.2024р., та Договір про надання правничої допомоги від 01.11.2023р.

Враховуючи зазначене, апелянтом належними та допустимими доказами підтверджені його повноваження.

За таких обставин, підстав для закриття провадження немає, як і немає підстав для окремої ухвали, оскільки жодних порушень при подачі апеляційної скарги, зі сторони апелянта не було.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів, враховуючи доводи апеляційної скарги, не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, 03.05.2006 року між первинним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір № 1031, із змінами № 1607 від 24.09.2008 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 59 000 доларів США для ремонту і облаштування житла. У зв`язку із тим, що відповідач кошти у строки, встановлені кредитним договором, не повернула вчасно, станом на 20.09.2010 року утворилась заборгованість. У подальшому права вимоги були передані від первинного кредитора до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.05.2019 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.05.2019 року скасовано та задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 104 753, 09 доларів США, що складається з кредиту в сумі 45 224 дол. США, процентів у сумі 59 529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного суду від 14 квітня 2021 року по справі № 725/6951/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення залишено без змін.

Звертаючись з позовом, позивач просив стягнути на підставі ст. 625 ЦК України, п.6.5, п.6.9 кредитного договору та п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК починаючи з 20.12.2018 року до дня який передує дню введення в Україні військового стану 23.02.2022 року, борг в доларах США в розмірі 24% річних в сумі 38 300, 60 доларів США.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції посилався на те, що відомості щодо виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.09.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку шляхом звернення до державної виконавчої служби чи приватного виконавця в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавалися. Так само, в матеріалах справи відсутні докази щодо позасудового стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до уповноваженого суб`єкта. Позивач звернувшись до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначився із порядком отримання заборгованості шляхом не стягнення її вартості а звернення стягнення на предмет іпотеки, і поки не буде вказане рішення виконане не відомо у якому розмірі буде отримана заборгованість, а тому вимоги про стягнення компенсаторних грошей є передчасними. За таких обставин, оскільки докази наявності вини в діях відповідача щодо невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач до суду не надав, а відповідні обставини в процесі розгляду справи за наявних матеріалів справи не встановлені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, звертає увагу на те, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 6.5 кредитного договору від 03 травня 2006 року № 1031 укладеного між сторонами визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % річних від простроченої суми згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України.

З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триватиме до до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення.

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що до позовної заяви було надано детальний розрахунок сум, які просив стягнути позивач. З наданого розрахунку вбачається, що 07.07.2021 року в рахунок погашення основної суми заборгованості надійшло 24 053,91 доларів США. В подальшому нарахування сум здійснювалось вже не на первинну суму заборгованості, що була встановлена рішенням суду 54 846,55 доларів США, а на залишок заборгованості який залишився після надходження суми в розмірі 24 053,91 долар США, тобто на суму 28 862,23 доларів США. Сума яка надійшла позивачу в рахунок погашення боргу, є сума, що вилучена від реалізації майна на виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.09.2019 року по справі №2-20/2011. Відповідачкою було долучено до матеріалів справи лист виконавця №47141 з якого вбачається наявність факту реалізації майна, а тому виконавцем констатується неможливість виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.09.2019 року по справі №725/6951/18.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта, щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки сум, передбачених ст.625 ЦК, є обґрунтованими.

Звертаючись з позовом, позивач просив стягнути на підставі ст. 625 ЦК України, п.6.5, п.6.9 кредитного договору та п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК 24% річних від простроченої суми, що становить 38 300, 60 доларів США, починаючи від 20.12.2018 року до дня який передує дню введення в Україні військового стану 23.02.2022 року.

Відповідач просила застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачем він пропущений.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право. Позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно п. 6.9 кредитного договору від 03 травня 2006 року № 1031 будь які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

Враховуючи зазначене, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Кредитні ініціатив» сплатило судовий збір в сумі 13 322,96 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №22 від 12 липня 2024 року.

При поданні апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціатив» сплатило судовий збір в сумі 19984,43 грн. за платіжною квитанцією № 5476-2897-7687-7887 від 07 травня 2025 року.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціатив» підлягають задоволенню, сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь апелянта в сумі 33 307, 39 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 38 300,60 доларів США (тридцять вісім тисяч триста доларів 60 центів США).

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 33 307,39грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 3 липня 2025 року.

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк