справа № 626/1387/25
провадження № 2/631/610/25
У Х В АЛ А

про передачу матеріалів справи за підсудністю

02 липня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М. розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Берестинського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 жовтня 2020 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 493.

Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області, постановленої 07 травня 2025 року під головуванням судді Рибальченко І. Г., справу з єдиним унікальним № 626/1387/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було направлено на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області.

29 травня 2025 року за вхідним № 2999/25-вх. з Берестинського районного суду Харківської області надійшла цивільна справа з єдиним унікальним № 626/1387/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Зі змісту ухвали Берестинського районного суду Харківської області, постановленої 07 травня 2025 року під головуванням судді Рибальченко І. Г. у справі з єдиним унікальним № 626/1387/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вбачається, що підставою для її передачі є те, що у позові вказана адреса проживання відповідача ОСОБА_2 як АДРЕСА_1 (Старовірівської територіальної громади розташованої на території колишнього Нововодолазького району), а отже цей спір належить до територіальної юрисдикції Нововодолазького районного суду Харківської області з урахуванням постанови Верховної Ради України № 807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» та приписів частини 6 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Як убачається з матеріалів цивільної справи головуючий суддя Берестинського районного суду Харківської області на виконання приписів частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України не зверталась до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження по даній справі, судом з`ясовано, що справа надійшла до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Параграфом 3 глави 2 розділу І Цивільного процесуального кодексу України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Положеннями Цивільного процесуального кодексу України визначено загальну підсудність за місцезнаходженням відповідача (стаття 27 Цивільного процесуального кодексу України), альтернативну підсудність за вибором позивача (стаття 28 Цивільного процесуального кодексу України) та виключну підсудність (стаття 30 Цивільного процесуального кодексу України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 своєї Постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вказано, що у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Відповідно до частини 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до положень частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно повідомлення Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області № 1839/04-11, що надійшло на адресу суду 19 червня 2025 року та зареєстроване за вхідним № ЕП-747/25-вх. відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , як було зазначено у позові, не зареєстрований.

12 червня 2025 року в порядку, передбаченому частиною 8 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЕСІТС «Електронний суд», судом отримано відповідь № 1472517 від 12 червня 2025 року, згідно якої в Єдиному державному демографічному реєстрі інформація стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

Разом із тим, згідно інформації Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, що надійшла на адресу суду 02 липня 2025 року та зареєстрована за вхідним № ЕП-820/25-вх., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований з адресою: АДРЕСА_2 та знятий з реєстрації з місця проживання 22 грудня 2020 року. Інша інформація відсутні.

Як передбачено частиною 9 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Таким чином, територіальна юрисдикція Нововодолазького районного суду Харківської області не поширюється на територію, де відповідач, ОСОБА_2 , мав останнє відоме зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_2 ). Доказів того, що відповідач фактично мешкає на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції Нововодолазького районного суду Харківської області, матеріали справи не містять.

Водночас, частиною 2 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Разом із тим, підстав, які б згідно з частиною 2 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України дозволили позивачу обирати підсудність у Нововодолазькому районному суді Харківської області з урахуванням предмету спору, який виник у сторін, суд, з урахуванням долучених до позову додатків, не вбачає. А тому суд позбавлений можливості застосувати правила альтернативної підсудності та прийняти справу до розгляду, оскільки згідно змісту позовної заяви вбачається, що подружжя спільних малолітніх або неповнолітній дітей не мають; доказів того, що ОСОБА_1 не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, або, що є домовленість подружжя про місце розгляду справи, матеріали справи не містять.

Відповідно до положень частини 9 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з положеннями статті 32 Цивільного процесуального кодексу України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом із тим, розгляд справи з порушенням правил підсудності є підставою для скасування судового рішення та в цілому нівелює інститут територіальної підсудності, а також ставить під сумнів саму сутність судового розгляду виходячи із приписів пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору «судом, встановленим законом».

Концепцію суду, встановленого законом, у значенні, вжитому у статті 6 Конвенції, розкрито у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко проти України» (заяви № 29454/04, № 29465/04), у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (глава 1 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України).

Як вже зазначалося вище, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) (частина 9 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача по справі, ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , що територіально не відноситься до Нововодолазького районного суду Харківської області, інших підстав для розгляду справи у суді вказаного району не має, слід вирішити питання щодо передачі матеріалів вищевказаної справи за підсудністю.

Так, статтями 55 та 124 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у частині 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина 1 статті 378 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо територіальної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін у справі права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, цивільна справа з єдиним унікальним № 626/1387/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, має бути направлена за підсудністю на розгляд до Основ`янського районного суду міста Харкова.

Керуючись статтями 3, 19, 27, частинами 2 та 9 статті 28, статтями 31, 33, 187, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259, 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 16 частини 1 статті 353, частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Матеріали цивільної справи з єдиним унікальним № 626/1387/25 (провадження № 2/631/610/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати на розгляд до Основ`янського районного суду міста Харкова (адреса місцезнаходження: майдан Небесної Сотні, будинок № 36, під`їзд 3, місто Харків).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою Цивільним процесуальним кодексом України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 31 Цивільним процесуальним кодексом України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя Т. М. Трояновська