КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/598/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9621/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Левченко Ольги Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року у складі судді Зотько Т.А.,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій та бездіяльності начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою про визнання дій та бездіяльності начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) неправомірними, у якій просив:

- визнати бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля В.В., у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, щодо не скасування арешту з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника, неправомірною;

- визнати дії начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля В.В., у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, щодо невиконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24), незаконними;

- постановити окрему ухвалу відносно начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля В.В., у зв`язку з наявністю в його діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України, яку направити до Міністерства юстиції України для відповідного реагування та Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Скаргу обґрунтовано тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24) визнано бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, щодо нездійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій, підпорядкованого йому головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А., неправомірною, зобов`язано уповноважену особу Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника.

Отже, на підставі Конституції, законів України та цивільних процесуальних норм ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24) набрала законної сили та підлягає обов`язковому виконанню уповноваженою особою Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно інформації, яка міститься у відкритих джерелах, зокрема, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань уповноваженою особою Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) являється ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній мав забезпечити виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24).

20 січня 2025 року до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено адвокатський запит від 20 січня 2025 року № 20/01-2025 адвоката Левченко О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з метою отриманням інформації пов`язаної з виконанням ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4- с/754/106/24).

24 січня 2025 року Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 24 січня 2025 року № 590 надав відповідь на вищевказаний адвокатський запит.

Із відповіді вбачається, що станом на 24 січня 2025 року ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4- с/754/106/24) уповноваженою особою Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - начальником відділу Ковальом В.В. не виконана та арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, не знято. У зв`язку з тим, що арешт на все майно належне ОСОБА_1 , постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника суперечив вимогам закону, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4- с/754/106/24) зобов`язано уповноважену особу Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна.

Однак, у зв`язку з протиправною бездіяльністю уповноваженої особи Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - начальника відділу Коваля В.В., пов`язаною з незаконним не виконанням судового рішення, арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, як станом на 24 січня 2025, так і станом на день звернення з цією скаргою не знято.

Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24) в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» уповноваженої особи Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - начальника відділу Коваля В.В. не виконана, у зв`язку з чим наявні всі підстави у суду постановити окрему ухвалу відповідно до ч. 3 ст. 262 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 про визнання дій та бездіяльності начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвоката Левченко О.О. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі; постановити окрему ухвалу відносно судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а саме: ч. 1 ст. ст. 260, 261 ЦПК України під час складання ухвал постановлених в порядку визначеному нормами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконання судових рішень», яку направити до Деснянського районного суду м. Києва з метою недопущення подальших порушень зі сторони суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не надав належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, що спричинило до ухвалення незаконної ухвали, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 05 листопада 2024 року до Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЕСІТС Подільський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримав ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4¬с/754/106/24) згідно з якою уповноважена особа (начальник) Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль В.В. був зобов`язаний скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладений постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника.

Посилається на те, що уповноважена особа (начальник) Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) умисно не виконав ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року.

Звертає увагу суду на те, що районний суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу за результатом розгляду скарги, не врахував та зробив неправильний висновок, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі №754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24) не набрала законної сили, у зв`язку з її оскарженням в апеляційному порядку та відкриття апеляційного провадження. Такий висновок суперечить правилу щодо набрання законної сили судового рішення, визначеному в статті 261 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гірченко О.І. просила ухвалу суду районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої є безпідставними залишити без задоволення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належно.

Від ОСОБА_1 та адвоката Левченко О.О., яка діє в його інтересах надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представниця Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гірченко О.І. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що не може прибути в судове засідання, оскільки 18 червня 2025 року з 14:00 по 17:00 здійснюється прийом громадян.

Між тим, вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки за змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому у відзиві сторона детально виклала свою правову позицію.

З огляду на викладене та для уникнення затягування судового розгляду справи, колегія суддів відхиляє клопотання й вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника виконавчої служби.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає повністю.

Зі справи убачається, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №754/598/22 від 08 вересня 2022 виданого Деснянським: районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

04 жовтня 2022 року державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №754/598/22 від 08 вересня 2022 року виданого Деснянським районним судом м. Києва (а.с. 48).

27 липня 2023 року державним виконавцем Полінським Б.А. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про арешт майна боржника, в якій вказується, що для збереження майна боржника у рахунок непогашеної заборгованості, виникла необхідність накласти арешт на все майно боржника. Арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 266 439 грн 47 коп (а.с. 46).

Відповідно до постанови про зняття арешту з коштів ВП № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, у зв`язку з чим державним виконавцем Полінським Б.А. знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику (а.с. 52).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24) визнано бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, щодо нездійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій, підпорядкованого йому головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича, неправомірною, зобов`язано уповноважену особу Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника (а.с. 11-14).

24 січня 2025 року Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відповідь на адвокатський запит від 20 січня 2025 року № 20/01-2025 адвоката Левченко О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з метою отриманням інформації пов`язаної з виконанням ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24).

У відповіді повідомлено, що станом на 24 січня 2025 року ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 754/598/22 (провадження № 4-с/754/106/24) уповноваженою особою Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - начальником відділу Ковальом В.В. не виконана та арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, не знято (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 районний суд виходив з її необґрунтованості, оскільки ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року чинності не набула.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти)боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів)боржника або про опис та арешт майна (коштів)боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10,15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділуXIII«Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як уже було встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року визнано бездіяльність начальника Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, щодо нездійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій, підпорядкованого йому головного державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Полінського Б.А., неправомірною, зобов`язано уповноважену особу Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою головного державного виконавця від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника (а.с. 11-14).

Між тим, як правильно зазначено районним судом, ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином, судове рішення, яким суб`єкта оскарження зобов`язано вчинити певні дії, оскаржено у апеляційному порядку, а тому не набрало чинності, що виключає висновки про бездіяльність начальника Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у зв`язку з невиконанням такого рішення.

Подана по справі скарга є передчасною.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець діяв згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", тому відсутні підстави для задоволення скарги та визнання його бездіяльності неправомірною, а також визнання дій щодо не скасування арешту майна незаконними.

Встановлені обставини виключають підстави до вирішення заявлених вимог.

Отже, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильної ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Левченко Ольги Олегівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: