Провадження № 22-ц/812/1098/25 Суддя першої інстанції Догарєва І.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 467/1562/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі прокурора - Волкожи С.В.,

представника відповідача Порхуна В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Догарєвої І.О., в залі судового засідання в с-ще Арбузинка, за позовом заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької Оксани Євгенівни в інтересах держави до Арбузинської селищної ради, ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2024 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецька О.Є. в інтересах держави звернулась до суду з позовом до Арбузинської селищної ради, ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Віра» (далі ФГ «Віра») про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, повернення земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000061 встановлені порушення інтересів держави при розпорядженні землями водного фонду на території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради.

В подальшому рішенням Арбузинської селищної ради від 16 жовтня 2019 року № 54 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1 га у власність за рахунок вказаних земель. Рішенням селищної ради від 30 червня 2020 року № 53 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0193 площею 1 га, розташовану у межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 13 липня 2020 року внесено відповідний запис № 37343452.

Зазначені наказ ГУ Держгеокадастру та рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 53 були прийняті із порушенням вимог земельного законодавства.

Так, згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка безпосередньо накладається на русло річки та її прибережну захисну смугу.

Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 26 січня 2024 року та від 05 червня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 накладається на русло водного об`єкта річку Осикова, ліву притоку річки Гарбузинка басейну річки Південний Буг, - та його прибережну захисну смугу шириною 25 м.

За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 15 січня 2024 року, із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на прибережну захисну смугу балки Осикова.

Під час огляду місця події із залученням спеціаліста-геодезиста у кримінальному провадженні №0000061 від 22 січня 2024 року, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193, із залученням спеціаліста-геодезиста, встановлено, що ця земельна ділянка частково накладається на водний об`єкт та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Спірна ділянка в місцях накладення на прибережну захисну смугу має болотисту місцевість. Згідно плану горизонтальної зйомки, складеного за результатами огляду, земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу площею 0,5353 га.

Окружною прокуратурою виявлено порушення вимог Законодавства при наданні у приватну власність спірної земельної ділянки, оскільки дана земельна ділянка належить до земель водного фонду та частково перебуває в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту, що виключає право приватної власності на неї.

Крім того, між ОСОБА_1 та ФГ «Віра» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193. Враховуючи, що ОСОБА_1 отримано у власність спірну ділянку на підставі незаконних наказу ГУ ДГК в Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ та рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 53, то укладений між ним та ФГ «Віра» договір оренди від 01 листопада 2020 року, предметом якого є спірна земельна ділянка, підлягає визнанню недійсним.

Посилаючись на викладене прокурор просив суд:

-усунути перешкоди власнику територіальній громаді смт Арбузинка у

користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 53 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0193, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2020 року зареєстровано відповідне право приватної власності;

-усунути перешкоди власнику територіальній громаді смт Арбузинка у

користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 від 01 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Віра», державна реєстрація якого вчинена 15 грудня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

-усунути перешкоди власнику територіальній громаді смт Арбузинка у

користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 та фермерського господарства «Віра» повернути на користь територіальної громади смт Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0193 площею 1 га, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2025 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди власнику територіальній громаді с-ща Арбузинка Первомайського району Миколаївської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою наступним шляхом:

визнання незаконним та скасувати рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 53 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0193, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

визнано недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 від 01 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Віра», державна реєстрація якого вчинена 15 грудня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

зобов`язано ОСОБА_1 , ФГ «Віра» повернути на користь власника, територіальної громади с-ща Арбузинка Первомайського району Миколаївської області в особі Арбузинської селищної ради, земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0193, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Стягнуто з Арбузинської селищної ради на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2 826 грн 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2 826 грн 13 коп.

Стягнуто з ФГ «Віра» на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2 826 грн 13 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна земельна ділянка фактично накладається на русло водного об`єкта малої річки Осикова басейну річки Південний Буг, що відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення та його прибережну захисну смугу, належить до категорії земель водного фонду та не може бути передана у приватну власність громадян.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства через законодавчо визначену заборону передачі земель водного фонду та водних об`єктів у власність громадян.

Арбузинською селищною радою при постановленні рішення про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не було дотримано вимог законодавства, що призвело до прийняття незаконного рішення та вибуття цієї земельної ділянки з власності держави.

Надані прокурором докази свідчать, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 накладається на русло водного об`єкта малої річки Осикова басейну річки Південний Буг, та його прибережну захисну смугу, що відповідно до вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду, отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод власнику, територіальній громаді с-ща Арбузинка у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом визнання незаконним і скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 36 та повернення земельної ділянки територіальній громаді в особі Арбузинської селищної ради.

Враховуючи, що ОСОБА_1 отримано у власність спірну земельну ділянку на підставі рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 53, щодо якого в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0193, судом зроблено висновок про його незаконність, а також те, що спірна земельна ділянка не могла передаватись у приватну власність, договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Віра», має бути визнаний недійсним.

За встановлених обставин, втручання держави в право відповідачів на володіння майном є виправданим, тому, що ОСОБА_1 не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набула таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Крім цього, відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства і у силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка накладається на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття земельної ділянки у власність (користування) під обґрунтований сумнів..

Оскільки прокурором оскаржується рішення Арбузинської селищної ради та селищна рада перебуває у процесуальному статусі відповідача, у цій справі встановлено наявність підстав для самостійного звернення прокурора до суду як позивача в інтересах держави.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов, а не негаторний, як зазначає у своєму рішенні суд першої інстанції.

Площа земельної ділянки, яка нібито накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу, є значно меншою від загальної площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 (1 га).

В контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог, належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування лише тієї частини земельної ділянки, що накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Порхуном В.М. подавалося до суду клопотання про залучення спеціалістів, однак суд відмовив у задоволенні наданого клопотання.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 (власник), а в подальшому ФГ «Віра» (орендар), є добросовісними набувачами нерухомого майна (спірною земельною ділянкою) і про те, що земельна ділянка, яку вони набували, накладається частково на водний об`єкт та/чи його прибережну захисну смугу, вони не могли знати або припускати, так як вся документація на цю земельну ділянку була розроблена землевпорядником на законних підставах і ніяких перешкод у цьому на той момент не було.

Прокурором не надано належних доказів того, що саме в зазначених у позові координатах земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 існує накладення на водний об`єкт та/чи його прибережну захисну смугу.

Заступник керівника Первомайської окружної прокуратури надав відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві прокурор зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що за інформацією Арбузинської селищної ради від 17 січня 2024 року № 4929/02/23, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. В тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0116 площею 35,7920 га. Цільове призначення земельної ділянки 16.00 землі запасу, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку відсутні, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051 не зареєстровані.

Копія наказу від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ також надана до матеріалів справи.

За зверненням ОСОБА_1 рішенням Арбузинської селищної ради від 16 жовтня 2019 року № 54 йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га.

Рішенням Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 53 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0193 площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства (код 01.03), розташовану у межах Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, утворену внаслідок поділу земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :11:000:0116.

За договором оренди земельної ділянки від 01 листопада 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ФГ «Віра», земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0193 передано в користування ФГ «Віра» на строк до 01 листопада 2040 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203, зареєстровано за ОСОБА_1 13 липня 2020 року, запис 37428611. Право на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2020 року зареєстровано за орендарем ФГ «Віра» 15 грудня 2020 року, запис 37343452.

Відповідно Акту інвентаризації водних об`єктів (річок, струмків, водосховищ, ставків, озер, тощо) та гідротехнічних споруд на території смт Арбузинка Арбузинської селищної територіальної громади Первомайського району Миколаївської області від 04.11.2021 року водний об`єкт річка Осикова, притока річки Гарбузинка басейну річки Південний Буг має довжину в межах територіальної громади 16,16 км, зокрема, в населених пунктах с. Мар`янівка та с. Полянка.

Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 26 січня 2024 року чинним законодавством України не дозволено ведення особистого селянського господарства у руслах річок та їх прибережних захисних смугах.

Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 05 червня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 частково накладається на русло водного об`єкта річку Осикова, лівої притоки річки Гарбузинка, басейну річки Південний Буг, та його прибережну захисну смугу шириною не менше 25 м (у визначеному законодавством розмірі). Такого висновку Офіс дійшов на підставі даних відповідно викопіювання Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру та плану горизонтальної зйомки, які надані запитом прокуратури; додатку 1 акту інвентаризації водних об`єктів Арбузинської селищної територіальної громади від 04 листопада 2021 року. Річка Осикова відноситься до малих річок загальнодержавного значення відповідно до класифікації річок України. Чинним законодавством України не дозволено ведення особистого селянського господарства у руслах річок та їх прибережних захисних смугах, оскільки така сільськогосподарська діяльність негативно впливає на стан водних об`єктів, у тому числі на їх водність.

За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 15 січня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 знаходиться за межами населених пунктів, зазначена з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Із наявних картографічних матеріалів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0193 частково накладається на прибережну захисну смугу балки Осикова.

З протоколу огляду місця події від 22 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000061, що проведений із залученням спеціаліста-геодезиста, визначено крайню точку земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 яка межує з крайньою точкою земельної ділянки :11:000:0192 в напрямку на схід вздовж водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, де знаходиться рослина очерет та наявний рів штучно створений в якому наявна вода. Також визначено крайню точку земельної ділянки в південному напрямку, а саме в напрямку населеного пункту смт Арбузинка Первомайського району Миколаївської області та визначено (закоординовано) вертикальні координати та горизонтальні координати від крайньої точки водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, та визначено, що крутизна схилу водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, вздовж земельної ділянки за кадастровим номером :11:000:0193 складає менше 3 градусів, у зв`язку з чим визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 25 метрів від очерету та болотисту місцевість. Встановлено, що земельна ділянка розташована та частково накладається на водний об`єкт (струмок) та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги площею 0,5353 га. Вздовж території всіх оглянутих та вищеописаних земельних ділянок візуально наявний водний об`єкт (струмок), який частково перебуває у стані криги, під якою протікає вода. Додатками до протоколу є фото таблиця та графічні матеріали, зокрема, План горизонтальної зйомки із графічним зображенням оглянутих земельних ділянок, їх меж, номерів, площ, визначенням площі охоронної зони водного об`єкта в межах відповідної земельної ділянки, 25 м охоронної зони, ситуаційних точок.

Як встановлено з відповідного витягу від 31 липня 2024 року, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною статті 366 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2023 року. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: згідно топографічних та супутникових карт земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності накладаються на водні об`єкти балки (річки) Козина, Кам`яна, Осикова або на їх прибережну захисну смугу, що суперечить вимогам Земельного кодексу України та свідчить про ймовірне внесення невстановленими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей з метою вилучення землі з державної власності.

На запит від 27 січня 2025 року № 1 представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Порхуна В.М. щодо кримінального провадження № 0000061, т.в.о. заступника начальника ВП начальником слідчого відділення ВП № 1 Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області надано інформацію, що слідчим відділенням проводилось досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. 25 вересня 2024 року у вказаному провадженні було прийнято рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, під жених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1-4 статті 116 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) (тут і далі на час звернення ОСОБА_1 із заявою про приватизацію земельної ділянки) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до приписів частини 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 6 статті 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина 7 статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 статті 118 ЗК України).

Статтею 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б» частини 1 статті 121 ЗК України).

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК).

Як встановлено матеріалами справи 19 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області із завою про надання йому у власність безоплатно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2.0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту в межах території Арбузинської селищної ради із земель державної власності.

Рішення Арбузинської селищної ради від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1.0 га, а рішенням тієї ж селищної ради від 30 червня 2020 року № 53 затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 площею 1.0 га за кадастровим номером :11:000:0193.

01 листопада 2020 року ОСОБА_1 за договором оренди передав отриману у власність земельну ділянку в оренду ФГ «Віра».

Між тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка частково накладається на русло водного об`єкту річку Осикова (лівої притоки річки Гарбузинка, району басейну річки Південний Буг) та її прибережну захисну смугу шириною не менше 25 м (у визначеному законодавством розмірі).

Так, частиною 1 статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного Кодексу України (далі - ВК України) встановлено, що землі, зайняті річками та їх прибережними захисними смугами належить до земель водного фонду.

До водних об`єктів загальнодержавного значення належать:

1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів;

2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання;

3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків;

4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об`єктів місцевого значення належать:

1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення;

2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання (стаття 5 ВК України).

Залежно від водозбірної площі басейну річки поділяються на великі, середні та малі.

До великих належать річки, які розташовані у кількох географічних зонах і мають площу водозбору понад 50 тис. квадратних кілометрів.

До середніх належать річки, які мають площу водозбору від 2 до 50 тис. квадратних кілометрів.

До малих належать річки з площею водозбору до 2 тис. квадратних кілометрів.

Для визначення масивів поверхневих та підземних вод річки України поділяються за типами згідно з методикою визначення масивів поверхневих та підземних вод.

Визначена у цій статті класифікація річок України не застосовується для визначення масивів поверхневих та підземних вод (статті 79 ВК України).

Річка Осикова відноситься до малих річок загальнодержавного значення відповідно до кваліфікації річок України, а отже, віднесена до об`єктів водного фонду. Зазначене підтверджується: викопіюванням Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру; даними схеми планування колишнього Арбузинського району, розробленої у 1991 році; планами горизонтальної зйомки об`єкту; актом інвентаризації водних об`єктів Арбузинської селищної територіальної громади від 04 листопада 2021 року. Ці обставини сторонами не оспорюються.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 ЗК України визначено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:

а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;

б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури;

в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури;

г) військовим частинам Державної прикордонної служби України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Відповідно до статті 85 ВК України передбачено користування землями водного фону.

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

У постійне користування землі водного фонду надаються військовим частинам Державної прикордонної служби України з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

У користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 80 ВК України визначено, що з метою охорони водності малих річок забороняється:

1) змінювати рельєф басейну річки;

2) руйнувати русла пересихаючих річок, струмки та водотоки;

3) випрямляти русла річок та поглиблювати їх дно нижче природного рівня або перекривати їх без улаштування водостоків, перепусків чи акведуків;

4) зменшувати природний рослинний покрив і лісистість басейну річки;

5) розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації;

6) проводити осушувальні меліоративні роботи на заболочених ділянках та урочищах у верхів`ях річок;

7) надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва;

8) здійснювати інші роботи, що можуть негативно впливати чи впливають на водність річки і якість води в ній.

Статтею 60 ЗК України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

У межах прибережних захисних смуг забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ громадян до узбережжя морів, морських заток, лиманів та островів у внутрішніх морських водах у межах пляжної зони, до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування, крім земель охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон та зон особливого режиму використання земель, а також земельних ділянок, на яких розташовані:

гідротехнічні, гідрометричні та лінійні споруди;

об`єкти підвищеної небезпеки;

пансіонати, об`єкти реабілітації, спорту, санаторії та інші лікувально-оздоровчі заклади, дитячі оздоровчі табори, що мають відповідні передбачені законом документи на споруди та провадження відповідної діяльності;

об`єкти природно-заповідного фонду, об`єкти культурної спадщини.

Обмеження доступу громадян у будь-який спосіб (у тому числі шляхом влаштування огорож або інших конструкцій) до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг, що перебувають у користуванні громадян або юридичних осіб, а також справляння за нього плати є підставою для припинення права користування земельними ділянками прибережних захисних смуг за рішенням суду.

Відповідно до статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється:

1) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво;

2) зберігання та застосування пестицидів і добрив;

3) влаштування літніх таборів для худоби;

4) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;

5) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки;

6) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

В статті 95 ВК України передбачено, що усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.

Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди водам (водним об`єктам), може бути припинена за рішенням суду.

Таким чином з наведених приписів норм права встановлено, що передача у приватну власність земель водного фонду під руслами малих річок та їх прибережними захисними смугами для ведення особистого селянського господарства є порушенням земельного та водного законодавства.

Аргументи апеляційної скарги про недоведеність накладання земельної ділянки, наданій у власність ОСОБА_1 на водний об`єкт малу річку Осикова та її прибережну захисну смугу не заслуговують на увагу з огляду на таке.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, послався та надав письмові докази, що підтверджують його доводи про часткове накладання земельної ділянки на русло річки Осикова та її прибережної захисної смуги.

Так, витяг із Публічної кадастрової карти підтверджує часткове накладання земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 на водний об`єкт, яким є річка Осикова.

За даними витягу з проектного плану селища Арбузинка, наданого Департаментом містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної військової адміністрації спірна ділянка частково накладається на позначений водний об`єкт за межами селища Арбузинка.

Відповідно до змісту протоколи огляду місця події від 22 січня 2024 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 000061 від 07 грудня 2023 року за участю спеціаліста інженера-геодезиста та спеціаліста криміналіста із використанням приймача GNS GalaxyG1 Plus, Ns SG11CEDA (сертифікатUA 01 № 3053 від 16 грудня 2022 року), цифрового фотоапарату Ricon WG-80) зафіксовано огляд земельної ділянки русла малої річки та її прибережної смуги відповідно до місця розташування земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами, їх опис, взаємне розміщенні та площу накладання на водний об`єкт і його прибережну смугу. В частині земельної ділянки кадастровий номер :11:000:0193 у протоколі огляду зазначено, що ця земельна ділянка «розташована та частково накладається на водний об`єкт (струмок) та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги». Площа накладання 0.5353 га.

До протоколу огляду додаються фотографії, що детально фіксують виявлені об`єкти, що є підтвердженням зафіксованих у протоколі фактів та відображають реальний стан місця огляду.

План горизонтальної зйомки площі водного об`єкта в межах відображених в протоколі огляду місця події відповідних земельних ділянок, виконаний інженером геодезистом ОСОБА_3 , за участю якого було проведено огляду місця події. На зображеному плані чітко встановлено часткове накладання земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу.

Твердження в апеляційній скарзі, що протокол огляду місця події є неналежним доказом у цивільній справі є безпідставними, з огляду на те, що він підтверджує обставини, що мають значення для справи.

На переконання колегії суддів такий процесуальний документ не може бути допустимим доказом, якщо його отримано з порушенням вимог закону, зокрема, порушена процедура огляду, передбачена КПК України. Між тим, скаржник не посилався на будь-які порушення процедури складення протоколу огляду місця події. Більш того, не надав суду переконливих доказів, якими б спростував дані, що зафіксовані при огляді земельної ділянки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сукупність наданих прокурором доказів свідчить про те, що при передачі ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0193 не було враховано, що частина цієї земельної ділянки накладається на водний об`єкт малу річку Осикова та її прибережну захисну смугу, що відповідно до земельного та водного законодавства виключає можливість передачі її для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги прокурора не можуть бути задоволені з огляду на те, що за результатами розгляду справи встановлено, що тільки частина переданої у власність ОСОБА_1 земельної ділянки накладається на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу, а тому інша частина земельної ділянки передана у власність ОСОБА_1 правомірно і він, як власник може здійснювати своє право власності, тобто володіти, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Задовольняючи вимоги позовної заяви прокурора, який діяв в інтересах територіальної громади селища Арбузинка, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, порушив право власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, що не накладається на водний об`єкт, а відтак була надана Арбузинською селищною радою у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства внаслідок безоплатної приватизації земельної ділянки у спосіб, визначений земельним законодавством.

З огляду на те, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом та відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Таким чином, позбавлення ОСОБА_1 права власності на частину земельної ділянки, що не накладається на водний об`єкт, суперечить Конституції України та ЦК України, оскільки вони гарантують непорушність права приватної власності. Відповідно до статті 41 Конституції, примусове відчуження майна можливе лише як виняток, з мотивів суспільної необхідності, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості. Це положення також підтверджується статтею 321 ЦК України.

Крім того, позбавлення ОСОБА_1 права власності на частину земельної ділянки суперечить Європейській Конвенції з прав людини, зокрема, статті 1 Протоколу № 1, яка гарантує право на мирне володіння майном. Позбавлення права власності без справедливої компенсації або в порушення процедури вважається порушенням цього права.

Доводи представника прокуратури про те, що визнання передачі незаконною та повернення земельної ділянки можливо тільки в цілому в межах всієї площі земельної ділянки, яка була передана ОСОБА_1 у власність (1.0 га) з огляду на те, що ця земельна ділянка вже сформована та має свій кадастровий номер є неприйнятними, оскільки такі висновки суперечать наведеним нормам закону щодо захисту прав власника.

Оскільки в натурі межі частини земельної ділянка ОСОБА_1 з відправними точками її площі, яка накладається на водний об`єкт та його прибережну смугу, не визначені, суд позбавлений можливості розглянути питання, щодо часткового задоволення позовних вимог прокурора.

Аргументи апеляційної скарги про те, що прокурором обрано не той спосіб захисту не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Таким чином прокурор обґрунтовано звернувся з негаторним позовом з метою усунення порушення прав законного володільця спірної земельної ділянки водного фонду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги прокурора.

При розгляді справи суд першої інстанції не врахував повною мірою змісту заявлених прокурором позовних вимог та обставин справи, які слугували підставою для звернення до суду з позовом після встановлення в судовому порядку факту саме часткового накладанні спірної земельної ділянки на землі водного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції з огляду на приписи пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення, тому рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову не оскаржувалось, то в цій частині його слід залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу було задоволено в повному обсязі, а в задоволенні позову відмовлено.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом прокуратура сплатила судовий збір в розмірі 7 267.20 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , звертаючись до Миколаївського апеляційного суду з апеляційною скаргою через підсистему «Електронний суд» повинен був сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 8 726. 40 грн(7 267.20 грн х 150% х0.8 = 8 726. 40 грн).

Проте, при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 12 717.60 грн.

Враховуючи вищезазначене, з Первомайської окружної прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 8 726.40 грн, а надмірно сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 991.20 грн (12 717.60 грн 8 726.40 грн = 3 991.20 грн) підлягає поверненню платнику.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької Оксани Євгенівни в інтересах держави до Арбузинської селищної ради, ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, повернення земельної ділянки, відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Стягнути з Первомайської окружної прокуратури на користь ОСОБА_1 8 726 (вісім тисяч сімсот двадцять шість) грн 40 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 (платник 219696, код авторизації: 792323, унікальний код операції: 838a6b47-b987-466b-9af2-3cbd55580082, ідентифікатор еквайра АТ «ПУМБ» з державного бюджету, на р/р: UA0014478, ідентифікатор отримувача: Миколаїв. ГУК/тг м. Миколаїв/22030101, код отримувача: 37992030, Казначейство України), надміру сплачений судовий збір у розмірі 3 991 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) 20 коп., згідно квитанції від 14 травня 2025 року, 14:56, № RB55-EKZ8-R7DE, ідентифікатор платіжного пристрою: bdcf41ba-c32f-4997-b6b2-479f2caaadaa.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.