ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 755/3248/24

провадження № 61-16649св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

скаржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ВТБ Банк»,

заінтересована особа - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарова Дар`я Валеріївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року в складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарової Д. В. (далі - державний виконавець), стягувач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ВТБ Банк» (далі - АТ «ВТБ Банк»).

Скарга мотивована тим, що 01 червня 2012 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист у справі № 2604/3257/2012 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 11 листопада 2011 року, відповідно до якого було звернено стягнення на майно скаржника ОСОБА_1 , а саме на: автомобіль легковий марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір - синій, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Постановою державного виконавця від 04 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

10 жовтня 2017 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

13 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Бурлою Е. В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 на підставі виконавчого листа № 2604/3257/2012.

26 листопада 2020 року головним державним виконавцем Кузьменком О. С. винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2019 року (виконавче провадження № НОМЕР_6). Також винесена постанова про повернення виконавчого листа № 2604/3257/2012, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, стягувачу без прийняття до виконання.

25 січня 2021 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 на підставі виконавчого листа № 2604/3257/2012.

Скаржник вважає, що виконавче провадження № НОМЕР_7 від 25 січня 2021 року, відкрите з порушенням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки з дня видачі виконавчого листа № 2604/3257/2012 01 червня 2012 року та з врахуванням відкритих виконавчих проваджень по вказаному виконавчому листу минуло більше ніж три роки, а сама оскаржувана постанова була винесена суб`єктом оскарження після спливу 3-х років 2-х місяців та 9 днів, чим порушено вимоги статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Про оскаржувану постанову ОСОБА_1 на час її винесення не знала, будь-яких документів від виконавчої служби по місцю її проживання не надходило, про відкрите виконавче провадження № НОМЕР_7 ОСОБА_1 дізналася випадково, коли були заблоковані її банківські рахунки та з моменту коли скаржниця дізналася про наявність оскаржуваної постанови вона в 10-й термін звернулася до суду з відповідною скаргою.

Просила суд:

визнати дії державного виконавця неправомірними в частині винесення постанови від 25 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7;

скасувати вказану постанову, повернувши без виконання виконавчий лист, виданий 01 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, стягувачу.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що 09 серпня 2019 року старшим державним виконавцем Бурлою В. Е. відповідно до положень пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення АТ «ВТБ Банк»про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з підстав пред`явлення його за не підвідомчістю. 26 листопада 2020 року головним державним виконавцем Кузьменком О. С. винесено повідомлення про повернення виконавчого листа № 2604/3257/2012 стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин та з урахуванням вимог частин першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк наступного пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2604/3257/2012 становить до 26 листопада 2023 року. Разом з тим, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 25 січня 2021 року, тобто в межах процесуального строку, визначеного частиною 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції і також вказав, що доводи апеляційної скарги про те, що в разі повернення виконавчого листа з підстав, визначених пунктом 10 частини четвертої статті Закону України «Про виконавче провадження», новий строк пред`явлення виконавчого документу до виконання слід відліковувати з дня повернення цього виконавчого документа неможливо, є помилковими, адже ґрунтуються на довільному тлумаченні положень Закону України «Про виконавче провадження».

Аргументи учасників справи

15 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила ухвалу суду першої інстанції і постанову апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити, скасувати постанову від 25 січня 2021 року ВП № НОМЕР_7 старшого державного виконавця Гук С. В. про відкриття виконавчого провадження та повернути без виконання стягувачу виконавчий лист № 2604/3257/2012, виданий 01 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що вперше виконавчий документ було повернуто 10 жовтня 2017 року на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Під час наступного пред`явлення виконавчого документу до виконання постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2019 року у ВП № НОМЕР_6 була скасована постановою головного державного виконавця від 26 листопада 2020 року на підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження. І оскільки сам виконавчий документ повернуто на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», то новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відліковути з дня повернення цього виконавчого документу не можна.

Скасування постанови про відкриття виконавчого провадження означає, що вказана постанова не породжує жодних правових наслідків від моменту її прийняття. Тобто, переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, передбачене пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» не наступило.

Отже строк для пред`явлення виконавчого листа № 2604/3257/2012, виданого 01 червня 2012 року, який розпочав свій перебіг з дня наступного з 10 жовтня 2017 року, перервався внаслідок наступного пред`явлення до виконання - 25 січня 2021 року, тобто через 3 роки 2 місяці 9 днів. Тому 3-річний строк пред`явлення виконавчого документу для виконання, встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», був стягувачем пропущений.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 01 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 11 листопада 2011 року, відповідно до якого було звернено стягнення на майно скаржника ОСОБА_1 , а саме на: легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

10 жовтня 2017 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Строк наступного пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2604/3257/2012 становить до 10 жовтня 2020 року.

13 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Бурлою Е. В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 на підставі виконавчого листа № 2604/3257/2012.

26 листопада 2020 року головним державним виконавцем Кузьменком О. С. винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2019 року (виконавче провадження № НОМЕР_6).

26 листопада 2020 року головним державним виконавцем Кузьменком О. С. винесено повідомлення про повернення виконавчого листа № 2604/3257/2012 стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначено, що строк наступного пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 2604/3257/2012 становить до 26 листопада 2023 року.

25 січня 2021 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 на підставі виконавчого листа № 2604/3257/2012.

Позиція Верховного Суду

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент розгляду скарги судами)сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

На час видачі виконавчого листа у справі № 759/20970/13-ц діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності. Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. (частини п`ята, шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина п`ята статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині четвертій статті 4 вказаного Закону наведені випадки коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, зокрема, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (провадження № 14-75цс22) зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи законодавства для ефективності їхнього застосування слід тлумачити з урахуванням вимоги розумності (розсудливості). У випадку повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання можливість переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначеній вимозі не відповідає. Вочевидь, нерозумно застосовувати інститут переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, коли виконавчий документ був повернутий стягувачеві без прийняття до виконання, зокрема, через пропуск встановленого законом строку пред`явлення цього документа до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону

№ 1404-VIII), коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону № 1404-VIII (пункт 6 частини четвертої цієї статті); коли його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII). Отже, приписи частини четвертої статті 4 та пунктів 1 і 2 частини третьої статті 5 Закону № 1404-VIII щодо повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання не передбачають можливості застосування приписів статті 12 цього Закону стосовно переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII, не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

суди встановили, що виконавчий лист № 2604/3257/2012 від 01 червня 2012 року пред`являвся АТ «ВТБ БАНК» до виконання та після відкриття виконавчого провадження 10 жовтня 2017 року був повернений на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; 13 вересня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 на підставі виконавчого листа № 2604/3257/2012, проте 26 листопада 2020 року ця постанова скасована постановою від 13 вересня 2019 року керівника органу державної виконавчої служби та винесено повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»; 25 січня 2021 року державним виконавцем винесено оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7;

суди не врахували, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 України «Про виконавче провадження», не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання». Не є такою підставою і постанова державного виконавця від 13 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 у зв`язку з її скасуванням 26 листопада 2020 року, тобто до моменту повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання 25 січня 2021 року;

за таких обставин виконавчий лист № 2604/3257/2012 від 01 червня 2012 року відповідно до статті 12 та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» міг бути пред`явлений до виконання після переривання відповідного строку 10 жовтня 2017 року - до 10 жовтня 2020 року. АТ «ВТБ БАНК» повторно пред`явив виконавчий документ до виконання 25 січня 2021 року, тобто з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. АТ «ВТБ БАНК» не зверталося до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, інші підстави переривання відповідного строку не наводило, суди таких обставин не встановили. Зазначення у повідомленні від 26 листопада 2020 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, що строк наступного пред`явлення до виконання виконавчого листа становить до 26 листопада 2023 року, не є підставою для відмови у задоволенні скарги, оскільки такий строк встановлений законом.

Тому оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження від 25 січня 2021 року підлягає скасуванню, скарга ОСОБА_1 - задоволенню в цій частині, а оскаржені судові рішення - скасуванню.

Разом з тим, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 2/1522/7718/11 зроблено висновок, що «суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. У справі, що переглядається, повноваження приватного виконавця щодо прийняття рішення про повернення виконавчого листа № 2/1522/7718/11, за своєю правовою природою є дискреційними, тому вимога про зобов`язання приватного виконавця повернути виконавчий лист задоволенню не підлягає».

Отже, вирішення питання щодо відкриття або повернення пред?явленого стягувачем до виконання виконавчого документа належить до повноваження виконавця. Тому суди правильно відмовили у задоволенні скарги про зобов`язання повернути виконавчий лист без виконання стягувачу, проте судові рішення в цій частині належить змінити в мотивувальній частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного оскарження, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні скарги про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження скасувати, скаргу в цій частині задовольнити, а в іншій частині - змінити в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 451 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарової Дар`ї Валеріївни, стягувач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ВТБ Банк», задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарової Дар`ї Валеріївни від 25 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7.

В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 рокув скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко