Справа № 453/417/25
№ провадження 2/453/349/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

16 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 м.кв., житловою 21,2 м.кв., за набувальною давністю. В поданому позові посилається на те, що з 1985 року і по даний час позивач фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована там з 26 травня 1998 року, що підтверджується довідкою Тухлянської сільської ради Стрийського району Львівської області № 25/01.04-3/367 від 27 лютого 2025 року. Вказаний будинок було побудовано у 1985 році господарським способом радгоспом ім. І. Франка, в якому працював батько позивача, який перебував в черзі на отримання ордеру на службове приміщення, про що свідчать список працівників радгоспу ім. І. Франка та їх склад сімей на одержання ордерів на службові приміщення. Факт родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження та шлюб. Рішенням виконкому Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області № 25 від 30 листопада 2015 року квартирі, що знаходиться у житловому будинку по АДРЕСА_2 , і в якій на даний час проживає ОСОБА_1 , присвоєно номер 3. У 2003 році радгосп ім. І. Франка було реорганізовано в АТзОВ ім. І. Франка, діяльність якого 01 жовтня 2008 року була припинена у зв`язку з визнанням його банкрутом за рішенням Господарського суду Львівської області. Із звіту ліквідатора-арбітражного керуючого АТзОВ ім. І. Франка Мірчук Г.В. про виконану роботу по ліквідації агросервісного ТзОВ ім. І. Франка за період з 09 квітня 2008 року по 08 травня 2008 року по справі №4/128, ліквідатором виявлено житлові будинки в АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , загальною площею 486 м.кв., житловою -298 м.кв., що знаходилися на балансі Товариства, а також відображені в Головній книзі, та статистичній звітності, однак на запити ліквідатора у Стрийське МБТІ, Тухлянську сільську раду та Сколівську районну раду ліквідатору не надано підтверджуючих документів на право власності будинків АТзОВ ім. І. Франка. Аналогічні за змістом дані щодо вказаних житлових будинків зазначені ліквідатором- арбітражним керуючим АТзОВ ім. І. Франка Мірчук Г.В. у її звіті за період з 09 квітня 2008 року по 08 травня 2008 року та в підсумковому Звіті про проведення ліквідаційної процедури Агросервісного ТзОВ ім. І.Франка від 29 липня 2008 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29 липня 2008 року Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута - агросервісного ТзОВ ім. І. Франка затверджено. Агросервісне ТзОВ ім. І. Франка ліквідовано. Провадження по справі про банкрутство агросервісного ТзОВ ім. І. Франка припинено. Таким чином, спірний будинок АДРЕСА_2 , побудований місцевим радгоспом ім. І. Франка господарським способом для своїх працівників у 1985 році, перебував на балансі Товариства, однак не був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації і у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не був переданий ліквідатору для задоволення вимог кредиторів. Станом на 18 жовтня 2024 року на квартиру АДРЕСА_1 , за замовленням позивача, виготовлено та видано технічний паспорт, однак, проживаючи у спірній квартирі з 1985 року, належним чином зареєструвати майно позивач не має можливості в силу вищевказаних обставин, орган місцевого самоврядування - Тухлянська сільська рада не зверталася до суду із заявою в порядку глави 8 ЦПК України про передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади. Таким чином, з 1985 року і по даний час позивач разом зі своїми батьками та після їх смерті постійно, тобто впродовж 40 років, проживає у спірній квартирі, відкрито, безперервно і добросовісно володіє нею, а відтак вважає, що наявні законні підстави для визнання за нею права власності на вище вказану квартиру за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження і відкрито підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 14 травня 2025 року, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 14 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Вуйцік О.Б. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

03 квітня 2025 року представник відповідача Обухівський О.В. надіслав на електрону адресу суду клопотання (вх.№ЕП-605) в якому просив розгляд справи проводити у їх відсутності. Рішення просить постановити на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства України та встановлених обставин на підставі поданих позивачем суду доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що з 1985 року і по даний час позивач ОСОБА_1 фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована там з 26 травня 1998 року, що підтверджується довідкою Тухлянської сільської ради Стрийського району Львівської області № 25/01.04-3/367 від 27 лютого 2025 року.

Вказаний будинок було побудовано у 1985 році господарським способом радгоспом ім. І. Франка, в якому працював батько позивача, який перебував в черзі на отримання ордеру на службове приміщення, про що свідчить список працівників радгоспу ім. І. Франка та їх склад сімей на одержання ордерів на службові приміщення.

Рішенням виконкому Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області № 25 від 30 листопада 2015 року квартирі, що знаходиться у житловому будинку по АДРЕСА_2 , і в якій на даний час проживає ОСОБА_1 , присвоєно номер 3.

У 2003 році радгосп ім. І. Франка було реорганізовано в АТзОВ ім. І. Франка, діяльність якого 01 жовтня 2008 року була припинена у зв`язку з визнанням його банкрутом за рішенням Господарського суду Львівської області.

Згідно довідки № 25/01.04-3/367 від 27 лютого 2025 року, виданої Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області, будинок АДРЕСА_2 , знаходиться на землях Тухлянської сільської ради і не є власністю територіальної громади.

З довідки КП ЛОР «Стрийське МБТІ» № 3023 від 05 грудня 2024 року вбачається, що згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.

Судовими рішеннями в цивільних справах 453/518/15-ц, 453/240/16-ц, 453/207/16-ц, 453/647/16-ц, 453/196/16-ц, 453/207/16-ц за позовами про визнання права власності на нерухоме майно (квартири по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 ) за набувальною давністю та господарській справі № 4/128 (про банкрутство), які набрали законної сили, встановлені наступні обставини.

Із звіту ліквідатора-арбітражного керуючого АТзОВ ім. І. Франка Мірчук Г.В. про виконану роботу по ліквідації АТзОВ ім. І. Франка за період з 09 квітня 2008 року по 08 травня 2008 року по справі №4/128, ліквідатором виявлено житлові будинки в АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , загальною площею 486 м.кв., житловою -298 м.кв., що знаходилися на балансі Товариства, а також відображені в Головній книзі та статистичній звітності, вбачається, що на запити ліквідатора у Стрийське МБТІ, Тухлянську сільську раду та Сколівську районну раду ліквідатору не надано підтверджуючих документів на право власності будинків АТзОВ ім. І. Франка.

Аналогічні за змістом дані щодо вказаних житлових будинків зазначені ліквідатором- арбітражним керуючим АТзОВ ім. І. Франка Мірчук Г.В. у її звіті за період з 09 квітня 2008 року по 08 травня 2008 року та в підсумковому Звіті про проведення ліквідаційної процедури АТзОВ ім. І.Франка від 29 липня 2008 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29 липня 2008 року Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута - АТзОВ ім. І. Франка затверджено. Агросервісне товариство з обмеженою відповідальністю ім. І. Франка ліквідовано. Провадження по справі про банкрутство агросервісного товариства з обмеженою відповідальністю ім. І. Франка припинено.

Таким чином, спірний будинок АДРЕСА_2 , побудований місцевим радгоспом ім. І. Франка господарським способом для своїх працівників у 1985 році, будинок перебував на балансі Товариства, однак не був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації і у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не був переданий ліквідатору для задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється ЗК України, зокрема ст. 119.

Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України).

Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, для такого набуття необхідна сукупність умов:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння; безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

У постанові ВС від 10 лютого 2020 року у справі № 923/82/19 суд виснував про те, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності.

Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і неповинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 ч.3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем

(правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України).

Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року № 910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом ч.1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник».

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності,суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 81, 89, 95, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 кв. м., житловою 21,2 кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Славська селищна рада Стрийського району Львівської області (місце знаходження: Львівська область, Стрийський район, смт. Славське, вул. Івасюка, 10, ).

Суддя Ю.Є. Ясінський