Справа № 155/81/25 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/1081/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті матері є: дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 ..

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У березні 2010 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво на частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, частина житлового будинку належить померлій матері ОСОБА_4 . Після смерті матері і брата вона більше 10 років самостійно утримує вищезгаданий будинок, робить ремонт, проживає в ньому та веде господарство.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 (не успадковану) частину будинку садибного типу, загальною площею 85 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , місце смерті: місто Горохів, Волинська область, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Горохівського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 13).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшло спадкове майно, а саме: житловий будинок загальною площею 85,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №404239470 від 18.11.2024 року право власності на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 17.11.2003 (а.с.18).

Спадкоємцями першої черги після смерта ОСОБА_4 були її діти, а саме: донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 ..

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №81070300 стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_4 не посвідчувався.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81070295 від 06.05.2025 року після померлої ОСОБА_4 за заявою позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заведено спадкову справу №789/2008р., номер у спадковому реєстрі 45844736. 18 листопада 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 10 березня 2010 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 березня 2010 року, виданого державним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори Голодевич Г.С., спадкоємцем 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 є дочка спадкодавця - позивач ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, місце смерті: місто Львів, Львівська область, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 03 лютого 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 до нотаріуса не звертався.

Спадкування є інститутом, в якому спадкоємець вважається власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини (за загальним правилом, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має особисто подати нотаріусу протягом 6 місяців заяву про прийняття спадщини).

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Тому отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може здійснити у будь-який час.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (пункт 4 статті 1268 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 463/6829/21-ц, провадження № 61-12264св22.

Як встановлено судом, позивач більше десяти років відкрито та безперервно користується житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 березня 2010 року 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами належить позивачці ОСОБА_1 . Право власності на іншу 1/2 частку гаданого житлового будинку не оформлене в передбаченому законом порядку.

ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, однак за життя не оформив свої спадкових прав на нерухоме майно. Його дочка ОСОБА_3 , будучи неповнолітньою на час смерті батька, прийняла спадщину в силу закону, однак після смерті батька до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав не зверталась.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено такі висновки щодо застосування інституту набувальної давності.

Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)).

Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених обставин, необхідно вважати, що ОСОБА_6 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , є її власником із часу її відкриття. Той факт, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не видавались, не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Позивач була обізнаною, що інша частина житлового будинку належить відповідачу, яка прийняла спадщину в силу Закону, хоча не отримала свідоцтва про прийняття спадщини та не провела реєстрацію, тому відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_1 на підставі статті 344 ЦК України має право на набуття 1/2 частки цього нерухомого майна за набувальною давністю.

Сам по собі факт проживання позивача у житловому будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у неї права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що у спірній частині об`єкта нерухомого майна є власник, яка від зазначеного майна не відмовилась, а сама по собі відкритість користування спірним майном ОСОБА_1 не є достатніми підставами для набуття права власності за набувальною давністю.

В судовому засіданні встановлено, що спір між позивачем та ОСОБА_6 щодо спірного майна відсутній, і звернення до суду з даним позовом викликане виключно бажанням економії часу та коштів щодо перереєстрації неоформленої частки в будинковолодінні на позивача.

Суд вирішує справи виключно у випадку наявності відповідного спору та своїм рішенням не може підміняти передбачений Законом порядок оформлення та набуття сторонами певних прав.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, які є необхідним для набуття права власності за набувальною давністю.

Суд першої інстанцій дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: