Справа № 583/2257/25
02 липня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Сидоренка Р.В.,
при секретарі судового засідання Якубович В.В.,
прокурора Панченко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирці цивільну справу за позовом Охтирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до ОСОБА_1 про конфіскацію у власність держави земельних ділянок, що належать громадянину російської федерації,
26.05.2025 керівник Охтирської окружної прокуратури Лавріненко Р.М. звернувся до суду з позовом про конфіскацію у власність держави земельних ділянок, в якому просить:
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2009 (спадкова справа № 401/2009), зареєстрованого в реєстрі №3248 спадкоємцем земельної ділянки площею 1,99 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського товариства, що знаходиться на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району, яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ№022037, виданого 20.07.1999 на підставі рішення 3-ї сесії 23 скликання Чернеччинської сільської ради від 08.09.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів про право приватної власності на землю за №352 є громадянин рф ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Надалі державним реєстратором Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області Заяц Н.М. 05.08.2013 зареєстровано право власності на вищевказані земельні ділянки.
Підставою для внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4880124 від 09.08.2013; 4878500 від 09.08.2013; 4879178 від 09.08.2013.
Відповідно до інформації Управління ДМС України в Сумській області від 09.05.2025 ОСОБА_1 не документований посвідкою на постійне проживання в Україні.
Перебування вказаних земельних ділянок у власності громадянина російської федерації порушує вимоги ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, що і стало підставою звернення до суду.
Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
01.06.2025 р. від представника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшли письмові пояснення, в яких Головне управління погоджується з викладеними у позовній заяві поясненнями та обставинами щодо факту порушення відповідачем чинного законодавства та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2025закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив задовольнити.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з`явився, в поданих письмових поясненнях просив проводити слухання справи без участі Головного управління, позов підтримують.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
Приймаючи до уваги згоду сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, відповідно до інформації Управління ДМС України в Сумській області від 09.05.2025 не документований посвідкою на постійне проживання в Україні.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2009 (спадкова справа № 401/2009), зареєстрованого в реєстрі №3248 спадкоємцем земельної ділянки площею 1,99 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського товариства, що знаходиться на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району, яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ№022037, виданого 20.07.1999 на підставі рішення 3-ї сесії 23 скликання Чернеччинської сільської ради від 08.09.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів про право приватної власності на землю за №352 є громадянин рф ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Надалі державним реєстратором Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області Заяц Н.М. 05.08.2013 зареєстровано право власності на вищевказані земельні ділянки.
Підставою для внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4880124 від 09.08.2013; 4878500 від 09.08.2013; 4879178 від 09.08.2013.
У листі Головного управління Держгеокадатру у Сумській області від 27.03.2025 №10-18-0.612-978/2-25 зазначено, що у зв`язку із відсутністю коштів у Головного управління для подання позовів щодо конфіскації зазначених земельних ділянок Головне управління просить Охтирську окружну прокуратуру вжити заходів щодо представництва інтересів держави в особі Головного управління на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 90-91).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
Частиною 5 ст. 22 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час отримання відповідачкою спірних земельних ділянок у власність) визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Згідно з ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3 ст. 81 ЗК України).
За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до вимог підпункту «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Частиною 1 ст. 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , як іноземець, не виконав обов`язок відчужити отримані ним у власність в порядку спадкування земельні ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки підлягають конфіскації за рішенням суду.
Як вище було зазначено, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України).
Таким органом згідно з чинним законодавством є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.
У відповідності до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Таким чином, обраний Охтирською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства.
Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.
В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки остання мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельні ділянки не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.
Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, в сумі 3633,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 22, 81, 125, 140, 143, 145 ЗК України, ст. 16, 348 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 51, 81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Охтирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Охтирська окружна прокуратура, адреса: Сумська область, м. Охтирка, вул. Сумська, 12, код ЄДРПОУ/Умовний код 03527891.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, адреса: м. Суми, вул. Революції Гідності, 32, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко