Справа № 133/1404/25
Провадження № 22-ц/801/1547/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 рокуСправа № 133/1404/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи, державний виконавець Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Василюк А. І., Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Винницької області від 20 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Гуменюка О. О., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василюка Анатолія Івановича, про скасування постанови державного виконавця від 21.04.2025 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та про зобов`язання державного виконавця винести постанову про зупинення виконавчого провадження №64424268,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василюка А.І. Зазначав, що державним виконавцем Козятинського ВДВС відкрито виконавче провадження №64424268 на підставі виконавчого листа №133/2880/14-ц від 19.05.2015 про стягнення з нього боргу на користь АТ «ПриватБанк» у розмірі 470 984,37 грн. Він є учасником бойових дій та з 22.06.2022 і дотепер приймає безпосередню участь у бойових діях. 24.02.2025 він звернувся до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження №64424268 на підставі ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», однак йому було відмовлено. Вважає, що за наявності передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для зупинення виконавчого провадження, державним виконавцем зазначеного відділу протиправно не було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. Більше того, 21.04.2025 головним державним виконавцем Козятинського відділу державної виконавчої служби Василюком А.І. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та доходи боржника, якою звернуто стягнення на його доходи ,які він отримує у військовій частині НОМЕР_1 , залишивши без засобів для існування військовослужбовця, що порушує його основоположні права. Внаслідок стягнення коштів, він, як діючий військовослужбовець, не має можливості повністю забезпечити себе для участі в бойових діях, що значно ускладнює виконання службових обов`язків і ставить під загрозу ефективність виконання бойових завдань у зоні проведення бойових дій. Наразі у нього заблоковані усі кошти, що не дає йому можливості ні самостійного забезпечення, ні можливості утримання сім`ї. Просив суд поновити строк на звернення зі скаргою; визнати протиправною і скасувати постанову про звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.04.2025 головного державного виконавця Козятинського ВДВС y Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василюком А.І. у виконавчому провадженні №64424268; зобов`язати державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про зупинення виконавчого провадження №64424268 на підставі ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення його скарги. Зазначає, що суд не врахував , що сам факт того, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем і проходить військову службу під час воєнного стану є підставою для зупинення виконавчого провадження і незаконності стягнення державним виконавцем коштів з його грошового забезпечення.

Заслухавши доповідача, осіб, що приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VIKWGK від 18.09.2008 року у розмірі 469 104 грн. 37 коп. та судові витрати, понесені при сплаті судового збору в сумі 1 880 грн.

Державним виконавцем Козятинського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП №64424268 на підставі виконавчого листа від 19.05.2015 №133/2880/14-ц про стягнення з нього боргу на користь АТ «ПриватБанк» у розмірі 470 984,37 грн.

23.02.2025 боржник звертався до Козятинського відділу ДВС із заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження», в задоволення якої йому було відмовлено.

Згідно відомостей із копій довідок військових частин з місця проходження служби ОСОБА_1 №1512 від 09.07.2016, №559 від 03.02.2020, №1/2.4/3/719 від 12.08.2021, №385 від 31.08.2022, №1606/2261 від 07.06.2024, військовослужбовець ОСОБА_1 у період з 11.06.2015 по 22.06.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції; у період з 08.10.2019 по 17.03.2020 та з 24.10.2020 по 15.06.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях; забезпеченні їх здійснення перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів; з 22.06.2022 приймає безпосередню участь у бойових діях у оперативному підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ; з 25.08.2023 по теперішній час перебуває на військовій службі під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 .

Постановою державного виконавця від 21.04.2025 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , згідно якої боржник отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні скарги , суд виходив із того, що ОСОБА_1 не надав до суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідно до умов проходження ним військової служби абсолютно немає можливості вчиняти виконавчі дії у виконавчому провадженні №64424268.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог скарги .

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу під час воєнного стану та те,що є вказане є підставою для зупинення виконавчого провадження та незаконності стягнення державним виконавцем коштів з його грошового забезпечення, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Ст. 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.

Особливості примусового виконання судових рішень визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

У п. 9 ч.1 ст. 2 Закону 1404-VIII визначено, що забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією з засад виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України , ч. 1 ст.19 Закону 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Разом із цим згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Права та обов`язки виконавців визначено в ст.18 Закону № 1404-VIII, згідно з якою державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу (п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404-VIII).

Синтаксичний розбір тексту і змісту цієї норми права дає підстави для висновку, що у цьому випадку словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» застосовується до обох частин речення, що пов`язані сполучником «або». Натомість, сполучник «чи» якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. Відповідно, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник «або», законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби.

Таким чином, конструкція норми п. 1 ч. 1 ст.34 Закону №1404-VIII полягає у тому, що як до першої підстави, так і до другої, застосовується умова «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» (див. висновок Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/23 (адміністративне провадження № К/990/15420/23).

Отже, результат аналізу наведеної правової норми свідчить, що нею передбачено три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе, або

2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе, чи

3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Козятинського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП №64424268 на підставі виконавчого листа від 19.05.2015 №133/2880/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АТ «ПриватБанк» у розмірі 470 984,37 грн.. ОСОБА_1 є військовослужбовцем, але ним не доведено, що у даному виконавчому провадженні неможливо проводити виконавчі дії згідно з умовами його служби. З 25.08.2023 по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 , розташованій у АДРЕСА_2 . Докази того, що ОСОБА_1 з 25.08 2023 року проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці в зоні проведення бойових дій, у матеріалах справи відсутні.

Більше того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 09.05.2025 на депозитний рахунок Козятинського відділу ДВС надійшли кошти з військової частини НОМЕР_1 , відраховані з заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 4765,14 грн, які перераховано на користь стягувача та на рахунок виконавчого збору. Ця сума становить 20% від заробітку боржника, тобто ОСОБА_1 залишилось на проживання 80% від заробітку, що становить 19060,56 грн. Всього з липня 2021 року по травень 2025 року з ОСОБА_1 було стягнуто за виконавчим документом 74 955,86 грн .У вересні 2023 року на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 стягнуто кошти в сумі 40 936,19 грн. і аж у вересні 2024 року - 42.38 грн, які перераховано на користь стягувача. З жовтня 2024 до травня 2025 року кошти з ОСОБА_1 не стягувалися. Тобто, ОСОБА_1 постійно отримував заробітну плату та мав достатню суму коштів для проживання. 3 21.07.2023 рахунок ОСОБА_1 , на який він отримує заробітну плату, не перебуває під арештом. Доводи апеляційної скарги про арешт всіх коштів ОСОБА_1 є недостовірними, як і про важке матеріальне становище боржника. При проведенні виконавчих дій державний виконавець здійснює стягнення на кошти та майно боржника ОСОБА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 .

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_1 не доведено, що у ВП №64424268 неможливо проводити виконавчі дії згідно з умовами його служби, оскільки вчинення таких виконавчих дій (звернення стягнення на доходи боржника) у ВП про стягнення з ОСОБА_1 боргу, не потребує його безпосередньої участі, постійної присутності або систематичної явки, такі дії не можуть перешкоджати проходженню військової служби ОСОБА_1 ..

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Таким чином, встановивши, що заявником не було надано до суду доказів на підтвердження наведених обставин для зупинення виконавчого провадження, зокрема, доказів існування виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість зупинення виконавчого провадження з виконання рішення суду, суд вважає, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Винницької області від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук