Справа № 204/4434/24
Провадження № 2/204/188/25 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 про відшкодування страхового відшкодування, пені, інфляційних збитків, 3 % річних та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 про відшкодування страхового відшкодування, пені, інфляційних збитків, 3 % річних та моральної шкоди.

06 травня 2025 року від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив залишити без розгляду позовну заяву, оскільки позивач та його представник жодного разу не з`являлися до суду на судове засідання, не надавши будь-яких документів чи заяв з цього приводу. Справу просив розглянути без його участі.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним залишити без розгляду даний позов з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічні положення має п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Так, у даній справі були призначені судові засідання на: 22 січня 2025 року о 10 год. 00 хв., 12 березня 2025 року о 14 год. 00 хв., 16 квітня 2025 року о 10 год. 30 хв., 06 травня 2025 року о 09 год. 00 хв.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (вказано в позові). Саме на ці адреси судом були направлені судові повістки про виклик в судове засідання на вищевказані дати та деякі було отримано нею особисто, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім цього, її представника отримував повідомлення в своєму електронному кабінеті в Електронному судді.

Отже, зважаючи на зазначене вище, судом було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення всіх сторін по справі, зокрема й позивача з її представником, про здійснення розгляду даної справи.

Разом з тим, позивачка та її представник у вказані судові засідання не з`явилися і про причини своєї неявки суду не повідомили.

В свою чергу, як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України і іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У частині же четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення Європейського суду з прав людини від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

До аналогічних висновків прийшов й Верховний Суд в своїй постанові від 07 травня 2018 року у справі № 553/3688/16-ц (провадження № 61-302св18).

Так само Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

А також, у рішенні від 03 квітня 2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з тим, позивачка та її представник у даній справі, не цікавилася станом її розгляду, до суду не з`являлися і проявляли байдужість до даної справи. Тобто, позивачка та її представник використовує прийоми, які призводять до зволікання у розгляді справи.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Тому, суд вважає неповажними неявки позивачки та її представника у судові засідання, що були призначені на 22 січня 2025 року о 10 год. 00 хв., 12 березня 2025 року о 14 год. 00 хв., 16 квітня 2025 року о 10 год. 30 хв., 06 травня 2025 року о 09 год. 00 хв., у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що такі дії позивачки та її представника є зловживанням ними своїми процесуальними правами, які передбачені чинним законодавством.

За таких обставин, у зв`язку з повторною неявкою (чотири разів поспіль) позивачки та її представника в судове засідання без поважних причин, а заява про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходила, суд вважає необхідним залишити без розгляду даний позов.

На підставі викладеного, керуючись ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 12, 13, 44, 128, 210, 223, 247, 257, 258-261, 352-355 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 про відшкодування страхового відшкодування, пені, інфляційних збитків, 3 % річних та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова