УХВАЛА

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 204/670/23

провадження № 61-8587св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року у складі судді Чудопалової С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у складі колегії суддів Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» (далі - ТОВ «Рекуперація свинцю»), який обґрунтовував тим, що він перебував із відповідачем у трудових відносинах. При звільненні за власним бажанням роботодавець не виплатив йому заборгованість із заробітної плати більше ніж за дванадцять місяців.

Просив стягнути з ТОВ «Рекуперація свинцю» на його користь заборгованість із заробітної плати за період із 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року у сумі 59 307,38 грн, компенсацію за невиплачену заробітну плату (суму інфляційних втрат) з 01 вересня 2015 року до 01 січня 2023 року у розмірі 71 004,83 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2015 року до 01 січня 2023 року у сумі 479 850,62 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 13 лютого 2024 року закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2015 року до 01 вересня 2016 року.

Закриваючи провадження у справі у частині зазначених вимог на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції керувався тим, що у справі № 204/4337/17 з аналогічними сторонами та предметом позову набрала законної сили ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року про закриття провадження у справі, з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року - без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року у справі № 204/4337/17 про закриття провадження у справі, яка була ухвалена у справі між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 та ТОВ «Рекуперація свинцю) про той самий предмет (стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2015 року до 01 вересня 2016 року) набрала законної сили, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14 червня 2024 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний Суд», звернувся

до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у цій справі, у якій заявник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, а справу направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року у справі № 204/4337/17 провадження закрито, оскільки щодо ТОВ «Рекуперація свинцю» була розпочата процедура банкрутства, а тому справа підлягала розгляду у порядку господарського судочинства.

Проте позивач не звертався із вимогами про стягнення заробітної плати у порядку господарського судочинства у межах розпочатої на той час процедури банкрутства відповідача. Вимоги заявлені позивачем у справі № 204/4337/17 та у справі № 204/670/23 не були предметом розгляду по суті ні в цивільному, ні в господарському судочинстві.

На цей час ТОВ «Рекуперація свинцю» не знаходиться на стадії ліквідації та не є банкрутом, тому позивач повторно звернувся у порядку цивільного судочинства до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, помилково закрив провадження у справі, та не врахував, що пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України спрямований на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який уже розглянутий і вирішений по суті.

Суди не врахували, що спір по суті судами не вирішувався, оскільки у справі № 204/4337/17 суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі, з тих підстав, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Провадження у суді касаційної інстанції

22 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого визначення складу колегії суддів від 14 травня 2025 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Петров Є. В., Пророк В. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що предметом позову є вимоги про стягнення

із ТОВ «Рекуперація свинцю» на користь ОСОБА_1 заборгованості

із заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року у сумі 59 307,38 грн, компенсації за невиплачену заробітну плату (суму інфляційних втрат) з 01 вересня 2015 року до 01 січня 2023 року у розмірі 71 004,83 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2015 року до 01 січня 2023 року у сумі 479 850,62 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 13 лютого 2024 року закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні

за період з 01 вересня 2015 року до 01 вересня 2016 року .

Дніпровський апеляційний суд постановою від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року - без змін.

Закриваючи провадження у справі у частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2015 року до 01 вересня 2016 року, суди виходили з того, що у справі № 204/4337/17 з аналогічними сторонами та предметом позову провадження у справі закрито.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися стосовно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом

та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення

(res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ТОВ «Рекуперація свинцю» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позов у цій справі стосується стягнення з ТОВ «Рекуперація свинцю» на його користь заборгованості із заробітної плати за період із 01 вересня 2014 року до 17 серпня 2015 року у сумі 59 307,38 грн, компенсації за невиплачену заробітну плату (суму інфляційних втрат) з 01 вересня 2015 року до 01 січня 2023 року у розмірі 71 004,83 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2015 року до 01 січня 2023 року у сумі 479 850,62 грн та відшкодування моральної шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а всього 660 162,83 грн, що у відповідності до частини п`ятої статті 274 ЦПК України відноситься до категорії малозначних справ.

У касаційній скарзі заявник належним чином не обґрунтував винятків, за яких судове рішення у малозначній справі може бути переглянуто у касаційному порядку, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо «касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити».

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 відкрито у малозначній справі помилково, оскільки вказане судове рішення не підлягає оскарженню, а тому підлягає закриттю.

Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
Є. В. Петров
В. В. Пророк