Справа № 203/6443/24
Провадження № 2/0203/415/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

в режимі відеоконференції:

представника відповідача Мужевської Є.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

08 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Циб С.В. звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.02.2003 року, відповідно до наказу № ПР 555 від 25.02.2003 був прийнятий стажером на посаду програміста управління розробки програмного забезпечення до КБ «ПриватБанк»,14.04.2003 призначений на посаду програміста управління розробки програмного забезпечення, 01.07.2004 Позивача призначено на посаду програміста Департаменту централізованих банківських систем. 30.11.2004 він звільнився з КБ «ПриватБанк», за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. 22.02.2008 позивач був прийнятий на посаду старшого програміста Департамента аналітичних систем до КБ «ПриватБанк», 01.10.2008 призначений на посаду старшого програміста Департамента системної інтеграції Напрямку «Інформаційні технології» Головного офісу. 30.01.2013 його було переведено на посаду провідного програміста Департаменту системної інтеграції, 30.09.2013 переведено на посаду Начальника Департаменту розробки систем грошових переказів, 19.09.2017 переведено на посаду директора Департаменту розробки систем грошових переказів. 07.12.2017 позивача переведено на посаду директора Департаменту «ПриватМаркет», а 01.09.2019 на посаду провідного програміста Департаменту з розробки авторизаційних систем Головного офісу. Також в електронній трудовій книжці позивача наявний запис від 22.02.2022 тип запису прийняття на роботу, проте з чим саме пов`язаний даний запис у електронній трудовій йому не у не відомо. 08.10.2024 було винесено наказ №Е.ПК-УВ-2024-8012172-п про звільнення Позивача з посади провідного програміста Департаменту з розробки авторизаційних систем за ч.1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату). Згідно вказаного наказу зазначалось, що Працівнику було запропоновано вакантні посади за відповідною професією та спеціальністю, а також можливість переведення на іншу роботу у Банку. Станом на момент створення цього наказу, від Працівника не було отримано заяви про згоду на переведення, яка могла бути подана після успішного проходження процедури відбору на вакантну посаду. У випадку подання такої заяви до дати звільнення, цей наказ підлягатиме скасуванню. Водночас, позивач не отримував повідомлення про майбутнє вивільнення, ні особисто, ні поштою. Щодо акту про відвідування за місцем проживання працівника та відмову від ознайомлення №Е.28.0.0.0/5-7696832 від 08.08.2024 року, позивач зазначав, що відповідно до табелю в цей день перебував на роботі. Адресою робочого місця Позивача є: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 32, таким чином, незрозуміла потреба у відвідуванні місця його проживання для вручення документів. Оскільки Позивач не був ознайомлений ні зі списком вакантних посад, ні з процедурою проведення відбору на ці посади, він не міг використати своє право, щодо переведення на іншу посаду.

Крім того, згідно умов спірного наказу, позивач міг реалізувати своє право на переведення тільки у разі успішного проходження відбору на вакантні посади в штатному розкладі АТ КБ «ПриватБанк». Також, не відповідає дійсності факт проведення реорганізації, насправді ніякої всі співробітники Департаменту з розробки авторизованих систем фактично переводяться на аналогічні посаду, фактично відбулось скорочення існуючих посад із одночасним створенням нових посад. Позивач також зазначав, що зазнавав переслідування з боку відповідача, через те, що починаючи з 2023 року він повідомляв про злочинні дії працівників. Після чого, відносно позивача почалось внутрішнє розслідування, «щодо поширення інформації в соціальних мережах та ЗМІ та впливу такого поширення та змісту такої інформації на репутацію банку», що підтверджується новиною на інформаційному сайті в мережі Інтернет. З 09.02.2023 роботу Позивача в банку було штучно заблоковано, а саме: був заблокований доступ до всіх сервісів банку, єдиною можливістю спілкування з колегами до березня 2024 року була робоча електронна скринька, проте її з березня 2024 року також було заблоковано, що підтверджується відповідними скріншотами. 21.08.2024 року за заявою позивача було внесено відомості у ЄДРДР №0000080 за ч. 1 ст. 364 КК України, а 28.08.2024 року за його заявою було внесено відомості у ЄДРДР №0000082 за ч. 1 ст. 172 КК України. Позивач пов`язував своє звільнення з цими обставинами. Крім того, позивач зазначав, що йому не було видано трудову книжку, яку йому пропонують забрати у м. Львові. З наведених підстав, позивач просив скасувати наказ відповідача № E.DN-УВ-2024-8012172-6 від 08 жовтня 2024 року про його звільнення з роботи, поновити його на посаді провідного програміста Департаменту з розробки авторизаційних систем з 09 жовтня 2024 року та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2024 року по день винесення судового рішення та судові витрати по справі (т. 1 а.с. а.с. 1 9).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні на 05 грудня 2024 року з викликом представників сторін (т. 1 а.с. 50).

Ухвалою від 28 листопада 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 05 грудня 2024 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. а.с. 56, 57, 60, 61).

04 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Мужевською Є.Л. було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначалось, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Позивач працював в АТ КБ «ПриватБанк» з 03.02.2003 по 30.11.2004 та з 22.02.2008 по 08.10.2024 на різних посадах, з 28.08.2019 позивач був переведений на посаду провідного програміста (посадова підгрупа «спеціаліст з розробки програмного забезпечення Напрямку підтримки і розвитку банківського обладнання») Департаменту з розробки авторизаційних систем Напрямку підтримки і розвитку банківського обладнання Інформаційних технологій Головного офісу. В подальшому позивача було переміщено на посаду провідного програміста (посадова підгрупа «спеціаліст з розробки програмного забезпечення Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного програмного забезпечення Головного офісу») Департаменту з розробки авторизаційних систем Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного програмного забезпечення Дирекції з технологій Головного офісу. Наказом № E.17.U.0.0/4-7313734 від 07.06.2024 було затверджено зміни в організації виробництва і праці та в штатному розписі Дирекції з технологій, згідно якого було ліквідовано департамент, в якому працював позивач, а його посада підлягала скороченню. У зв`язку із змінами в організаційній структурі АТ КБ «ПриватБанк» позивача було персонально попереджено про скорочення посади та можливе наступне вивільнення: 27 червня 2024 року в системі електронного документообігу «ПриватДок», яка функціонує в Банку, йому було надіслано персональне попередження «Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розписі Дирекції з технологій» № E.28.0.0.0/5-7400070 від 27.06.2024, такі ж документи були йому направлені поштовим відправленням АТ «Укрпошта», а також шляхом надсилання на його контактний номер телефону в месенджері за допомогою програмного додатку Viber текстової частини Персонального попередження. З 02 липня 2024 року по 07 серпня 2024 року позивачу кожного робочого дня направлялись списки актуальних вакантних посад поштою за адресою його реєстрації. 08 серпня 2024 року за результатами візиту працівниками служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за адресою реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ) було виявлено, що позивач відсутній за цією адресою протягом певного часу та наразі він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . З 08 серпня 2024 року по 08 жовтня 2024 року Банк продовжував щодня надсилати пропоновані списки вакантних посад в системі електронного документообігу Банку «ПриватДок» та на дві адреси ОСОБА_1 відправленнями АТ «Укрпошта». Наказом № E.DN-УВ-2024-8012172-6 від 08 жовтня 2024 року позивача було звільнено згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату із виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку. Зазначений наказ про звільнення, повідомлення про звільнення та порядок отримання трудової книжки, повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми було направлено позивачу: цінними листами з описом вкладення АТ «Укрпошта», відправленнями ТОВ «Нова пошта» на дві відомі адреси, а також шляхом надсилання на його контактний номер телефону в месенджері за допомогою програмного додатку Viber.

Згідно ч.ч. 2 3 ст. 64 Господарського кодексу України, власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства та самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, що є його виключним правом. Керуючись цим правом відповідачем було прийнято рішення про зміни до організаційної структури Дирекції з технологій, в тому числі Департаменту розробки авторизаційних систем у складі Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного ПЗ, в якому працював позивач. Зміни до організаційної структури Дирекції з технологій було затверджено рішеннями Наглядової ради (протокол № 9/24 від 28.02.2024, протокол № 21/24 від 01.05.2024) відповідно до повноважень Наглядової ради, визначених статутом АТ КБ «ПриватБанк».

Посада позивача повністю виводилась зі штатного розпису, а інших таких посад не було, тому не можуть застосовуватися положення про переважне право залишення на роботі. Станом на 08 жовтня 2024 року позивач не подав заяву на переведення на будь-яку посаду в Банку. Відтак, за відсутності його згоди на переведення трудовий договір підлягав розірванню за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, і таке розірвання трудового договору відповідає вимогам трудового законодавства.

Вимоги щодо видачі трудової книжки при звільненні виключені з Кодексу законів про працю, а тому позивач має або самостійно з`явитись для її одержання за місцем зберігання документів у м. Львові, або надати заяву про свою згоду на пересилання йому трудової книжки поштою (т. 2 а.с. а.с. 1 14).

Також, відповідачем були подані докази на підтвердження його заперечень, а також клопотання про поновлення строку на подання відзиву та доказів (т. 2 а.с. а.с. 17 384).

В судове засідання 05 грудня 2024 року з`явились позивач та його представник адвокат Циб С.В., представник відповідача адвокат Мужевська Є.Л. взяла участь в режимі відеоконференції. Судом було долучено відзив на позовну заяву. При вирішенні клопотання позивача про витребування доказів, яке було заявлено в позові, було встановлено, що частина зазначених в клопотанні документів вже надана відповідачем разом з відзивом, у зв`язку з чим позивач та його представник мають уточнити своє клопотання. Також, представником відповідача було заявлено клопотання про витребування додаткових доказів у справі. За клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 23 грудня 2024 року для надання йому можливості підготувати відповідь на відзив (т. 3 а.с. а.с. 4 5).

Ухвалою від 10 грудня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 23 грудня 2024 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. а.с. 56, 57, 60, 61).

18 грудня 2024 року від представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення на підтримку її клопотання про витребування додаткових доказів у цивільній справі (т. 3 а.с. а.с. 11 12).

23 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Циб С.В. було подано клопотання про витребування доказів, яким уточнювалось коло документів, які він просить витребувати від відповідача (т. 3 а.с. а.с. 17 18).

23 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Циб С.В. було подано відповідь на відзив, в якому він зазначав, що відповідач згідно вимог законодавства про працю повинен був запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, а фактично пропонував пройти процедуру нового працевлаштування (відбору). При цьому, що списки вакантних посад містить список всіх вакантних посад банку та містить посади від касира-операціоніста до помічника голови правління банку, більшість з яких не відповідає професією та спеціальності Позивача, його освіті, кваліфікації, досвіду. Він звертав увагу суду, що процедура переведення на іншу вакантну посаду передбачає вчинення працівником дій за допомогою системі електронного документообігу «ПриватДок», проте позивачу ще з 09 лютого 2023 року було заблоковано роботу в сервісах банку і він не мав доступу в систему електронного документообігу «ПриватДок» та не міг скористатись правом на переведення на іншу вакантну посаду.

Щодо направлення позивачу повідомлень представник позивача зазначав наступне. Ні трудовий договір ні посадова інструкція ні інші документи про організацію праці не передбачали направлення документів у месенджерах. Відповідачу достеменно відомо про заборону працівникам ІТ сфери відкривати повідомлення з невідомих номерів, а тим більше завантажувати файли з таких повідомлень. Щодо направлення документів поштою позивач зазначав, що згідно п. 6.15. Положення з документообігу, ознайомлення працівників з документами (наказами, договорами, службовими записками та ін.) відбувається в СЕД «ПриватДок». Відповідач міг розблокувати позивачу доступ системи СЕД «ПриватДок» або ж хоча б до робочої електронної пошти та, відповідно, ознайомити позивача з документами відповідно до внутрішніх положень та норм законодавства, проте не став цього робити. Численні направлення позивачу документів через Укрпошту направлені на те щоб надати діям відповідача вигляду законності, проте вони не були спрямовані на реальне надання позивачу можливості залишитись на роботі.

Представник позивача не погоджувався з доводами відповідача щодо відсутності посад, які могли б бути запропоновані позивачу і які б відповідали його досвіду кваліфікації, зазначив, що фактично відбулась зміна найменувань підрозділів відповідача, а кількість працівників залишилась та сама.

Окремо представник позивача наполягав на тому, що позивач не мав можливості отримати свою трудовою книжку у запропонований відповідачем спосіб (т. 3 а.с. а.с. 21 26).

Також, представник позивача надав свої заперечення проти клопотання представника відповідача про витребування доказів (т. 3 а.с. а.с. 28 30).

Ухвалою від 26 грудня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 24 січня 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 37).

02 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Мужевською Є.Л. було подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначала, що позивачу було запропоновано посаду «Провідний програміст», підгрупа посад «Спеціаліст з розробки ПЗ Департаменту розвитку фінансового процесингу front-office ГО» в підрозділ Департамент розвитку фінансового процесингу front-office, яка найбільше відповідає професії та спеціальності Працівника. Також йому було доведено порядок зайняття запропонованої посади шляхом подання заяви про переведення і про нове працевлаштування не йшлося. Якби позивач виявив бажання зайняти будь-яку іншу вакантну посаду з переліків, які щодня пропонувались Працівнику, переведення на посаду здійснювалось би відповідно до вимог внутрішніх документів Банку, зокрема, Положення про пошук та відбір персоналу АТ КБ «ПриватБанк», затвердженого рішенням Правління банку протокол № 38 від 24.05.2024, Положення про внутрішні посадові переміщення та переведення працівників, затвердженого рішенням Правління банку протокол № 86 від 13.12.2022. Від позивача жодних заяв про згоду чи намір на певну посаду не надходило.

Представник відповідача наполягала на недоведеності тверджень позивача про те, що йому було заблоковано доступ до інформаційних систем Банку з 09 лютого 2023 року, та звертала увагу суду на те, що жодних звернень до роботодавця з цього приводу від працівника не надходило.

За виконану працівником роботу Банк регулярно виплачував заробітну плату, отже, доводи позивача про нібито обмеження у допуску до виконання трудових обов`язків. Разом із цим, пунктами 6.1.7., 6.1.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк» встановлено право Банку визначати обсяг наданих працівнику допусків в Інформаційні системи Банку з урахуванням займаної посади, виконуваних посадових обов`язків, стажу роботи, обсягу роботи, рівня професійної підготовки, дисципліни праці та інших факторів; змінювати і обмежувати надані працівнику допуски (у тому числі повністю забороняти доступ до) в програмні комплекси, Інформаційні системи Банку у зв`язку з виробничою необхідністю або з будь-якої іншої причини, на розсуд Банку (т. 3 а.с. а.с. 38 40).

Також, відповідачем були подані додаткові докази на підтвердження його заперечень (т. 3 а.с. а.с. 42 62).

Представник відповідача надала свої заперечення проти клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 3 а.с. а.с. 65 66).

В судове засідання 24 січня 2025 року з`явились позивач та його представник адвокат Циб С.В., представник відповідача адвокат Мужевська Є.Л. взяла участь в режимі відеоконференції. Судом було долучено подані сторонами документи, а також частко задоволені клопотання сторін про витребування доказів. У зв`язку з витребуванням доказів розгляд справи було відкладено на 18 лютого 2025 року (т. 3 а.с. а.с. 68 75).

Ухвалою від 31 січня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 18 лютого 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 79).

13 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача було надано витребувані документи та пояснення (т. 3 а.с. а.с. 82 83, 85 105).

18 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача було надано клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. а.с. 108 109).

18 лютого 2025 року поштою від ПрАТ «Київстар» надійшла витребувана інформація (т. 3 а.с. а.с. 112 114).

В судове засідання 18 лютого 2025 року учасники справи не з`явились, за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 17 березня 2025 року (т. 3 а.с. 111).

Ухвалою від 19 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 17 березня 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 117).

11 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача було надано додаткові пояснення у цивільній справі, в яких зверталась увага, що згідно відповіді ПрАТ «Київстар» належне позивачу мобільне обладнання 27 червня 2024 року не перебувало в зоні фіксації базовими станціями біля офісу АТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32, а 08 серпня 2024 року перебувало в зоні фіксації базовими станціями у с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, що узгоджується з раніше наданими доводами відповідача у справі (т. 3 а.с. а.с. 118 119).

17 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивачем було надано додаткові пояснення у цивільній справі, в яких він зазначав, що не відмовлявся від запропонованих відповідачем посад, а не міг подати свою заяву через систему електронного документообігу «ПриватДок», використання якої є обов`язковою для працівників згідно Правил трудового розпорядку, оскільки був заблокований у цій системі. Згоди на використання інших систем комунікації (зокрема, електронної пошти) позивач не надавав, оскільки це не узгоджується з вимогами кібербезпеки. Позивач наполягав, що ситуація була штучно створена саме з метою його звільнення за будь-яких умов (т. 3 а.с. а.с. 123 126).

В судове засідання 17 березня 2025 року з`явились позивач і його представники адвокати Костенко О.М. та Циб С.В., представник відповідача адвокат Мужевська Є.Л. взяла участь в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 17 березня 2025 року було розпочато розгляд позовних вимог по суті. Позивач та його представники підтримали позовні вимоги з наведених вище підстав. Представник відповідача проти задоволенні позову заперечувала з мотивів, зазначених вище. В судовому засіданні було оголошено перерву до 10 квітня 2025 року (т. 3 а.с. 132).

Ухвалою від 18 березня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 10 квітня 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 136).

10 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача було надано додаткові докази у цивільній справі (т. 3 а.с. а.с. 137 143).

В судове засідання 10 квітня 2025 року з`явились позивач і його представники адвокати Костенко О.М. та Циб С.В., представник відповідача адвокат Мужевська Є.Л. взяла участь в режимі відеоконференції. В судовому засіданні 10 квітня 2025 року було досліджено докази у цивільній справі, за клопотанням представника відповідача було оголошено перерву до 30 квітня 2025 року для надання їй можливості ознайомитись з додатковими документами, наданими представником позивача (т. 3 а.с. а.с. 146 147).

Ухвалою від 11 квітня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 30 квітня 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 151).

23 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача було надано заперечення проти клопотання представника позивача адвоката Циб С.В. про долучення додаткових доказів у цивільній справі (т. 3 а.с. а.с. 152 154).

Судове засідання 30 квітня 2025 року не відбулось через неявку сторін та їх представників у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 28 травня 2025 року (т. 3 а.с. 157).

Ухвалою від 01 травня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 28 травня 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 160).

14 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивачем було надано додаткові пояснення у цивільній справі, в яких він зазначав, що застосований відповідачем спосіб комунікації порушував Правила трудового розпорядку, тобто визначені сторонами умови трудового договору (складовою частиною яких є ці Правила). Також, позивач звертав увагу суду, що поданими його представником додатковими доказами підтверджується факт блокування позивачу доступу до системи електронного документообігу «ПриватДок» (т. 3 а.с. а.с. 161 164).

28 травня 2025 року через канцелярію Центрального районного суду міста Дніпро представником позивача адвокатом Циб С.В. було подано письмові пояснення, в яких він посилався на судову практику Верховного Суду в аналогічних справах на підтвердження правомірності та обґрунтованості позовних вимог. Також, представник позивача вказував на наявність у новостворених підрозділах відповідача посад програмістів, які мали б бути запропоновані позивачу (т. 3 а.с. а.с. 167 171).

В судове засідання 28 травня 2025 року з`явились позивач і його представники адвокати Костенко О.М. та Циб С.В., представник відповідача адвокат Мужевська Є.Л. взяла участь в режимі відеоконференції. Судом було задоволено клопотання представника позивача про долучення додаткових доказів, оскільки доступ до цього доказу та можливість його розголошення у позивача з`явилась після завершення стадії подання доказів в загальному порядку, що свідчить про наявність поважної причини несвоєчасності його подання. Сторонами було надано додаткові пояснення на підтвердження їх позиції. Суд перейшов до стадії ухвалення рішення (т. 3 а.с. 172).

Ухвалою від 09 червня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мужевської Є.Л. про проведення судового засідання 09 червня 2025 року за її участі в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 173).

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпро від 09 червня 2025 року на підставі ч. 2 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України було поновлено судовий розгляд у цивільній справі № 203/6443/24 для з`ясування додаткових обставин шляхом надання пояснень сторонами (т. 3 а.с. а.с. 174, 176).

В судове засідання 09 червня 2025 року з`явились позивач, представник відповідача адвокат Мужевська Є.Л. взяла участь в режимі відеоконференції. Сторони надали додаткові пояснення на запитання суду. Суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивача було прийнято на роботу до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на посаду старшого програміста Департаменту аналітичних систем строком на один рік згідно трудового договору № 697 від 22 лютого 2008 року та наказу № 687 від 22 лютого 2008 року (т. 1 а.с. а.с. 23, 27, т. 2 а.с. а.с. 16 17).

Згідно наказу № Э.DN-ПП-2008-5985 від 19 вересня 2008 року позивача було переведено на посаду старшого програміста Департаменту системної інтеграції напрямку «Інформаційні технологій головного офісу» (т. 1 а.с. 27).

Рішенням загальних зборів акціонерів відповідача назву «Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було змінено на «Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (т. 2 а.с. 356 на зв.).

Згідно наказу № Э.DN-ПП-2013-597 від 30 січня 2013 року позивача було переведено на посаду провідного програміста Департаменту системної інтеграції (т. 1 а.с. 28).

Згідно наказу № Э.DК-2013-6938920 від 30 вересня 2013 року позивача було переведено на посаду начальника Департаменту розробки систем грошових переказів (т. 1 а.с. 28).

Згідно наказу № Э.DN-ПП-2017-8202860 від 19 вересня 2017 року позивача було переведено на посаду директора Департаменту розробки систем грошових переказів (т. 1 а.с. 28).

Згідно наказу № Э.DN-ПП-2017-9135741 від 07 грудня 2017 року позивача було переведено на посаду директора Департаменту «Приват Маркет» (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21 травня 2018 року№ 519 було змінено тип відповідача як банківської установи та змінено його назву з «Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на «Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (т. 2 а.с. 356 на зв.).

Згідно наказу № Э.DN-ПП-2019-7139513 від 28 серпня 2019 року позивача було переведено на посаду провідного програміста Департаменту з розробки авторизаційних систем Головного офісу (т. 1 а.с. 31).

Відповідно до наказу Э.DN-ПП-2022-767796 від 22 лютого 2022 року позивача було переміщено на посаду провідного програміста (посадова підгрупа «спеціаліст з розробки програмного забезпечення Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного програмного забезпечення Головного офісу») Департаменту з розробки авторизаційних систем Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного програмного забезпечення Дирекції з технологій Головного офісу (т. 2 а.с. 19).

Наказом № E.17.U.0.0/4-7313734 від 07 червня 2024 року було затверджено зміни в організації виробництва і праці та в штатному розписі Дирекції з технологій. Згідно цього наказу було перейменовано: Департамент інформаційного забезпечення, що знаходиться у складі Напрямку розробки front-end продуктів, в Департамент розробки мобільних додатків без зміни лінійної підпорядкованості; Департамент технологічної підтримки, що знаходиться у складі Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного ПЗ, в Департамент розвитку роздрібних мережевих пристроїв без зміни лінійної підпорядкованості; Департамент по розробці процесів обслуговування клієнтів в КЦ, що лінійно підпорядкований Директору з технологій, в Департамент розвитку інноваційної підтримки клієнтів без зміни лінійної підпорядкованості, ліквідовано наступні структурні підрозділи: Департамент розробки авторизаційних систем у складі Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного ПЗ; Управління з інновацій, що лінійно підпорядковано Директору з технологій, створено нові структурні підрозділи: у складі Напрямку розробки інтелектуальних пристроїв та міжплатформеного ПЗ з лінійним підпорядкуванням Керівнику Напрямку Департамент розвитку фінансового процесингу front-office та Департамент розробки еквайрингу; у складі напрямку бережливої розробки продуктів з лінійним підпорядкування Директору з технологій Відділ бізнес-аналізу з лінійним підпорядкуванням Керівнику Напрямку, Відділ взаємодії з бізнесом з лінійним підпорядкуванням Директору з технологій. Також, було змінено лінійну підпорядкованість наступних підрозділів з введенням їх до складу Напрямку бережливої розробки продуктів з лінійним підпорядкуванням Керівнику Напрямку: Департамент координації впровадження продуктів з його перейменуванням в Департамент координації гнучкої розробки; Департамент проектування взаємодії з клієнтами; Управління з ІТ-продуктів з його перейменуванням у Відділ ІТ-продуктів. Вказаним наказом також було виведено зі складу Департаменту Fraud-менеджменту блоку підрозділів Управління ризиками Управління IT та методології fraud-менеджменту та включено до складу Дирекції з технологій з лінійним підпорядкуванням Директору з технологій та його перейменуванням в Управління розробки Anti Fraud систем управління (т. 2 а.с. 20).

У зв`язку із змінами в організаційній структурі АТ КБ «ПриватБанк» позивача було персонально попереджено про скорочення посади та можливе наступне вивільнення: 27 червня 2024 року в системі електронного документообігу «ПриватДок», яка функціонує в Банку, йому було надіслано персональне попередження «Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розписі Дирекції з технологій» № E.28.0.0.0/5-7400070 від 27.06.2024, такі ж документи були йому направлені поштовим відправленням АТ «Укрпошта», а також шляхом надсилання на його контактний номер телефону в месенджері за допомогою програмного додатку Viber текстової частини Персонального попередження. З 02 липня 2024 року по 07 серпня 2024 року позивачу кожного робочого дня направлялись списки актуальних вакантних посад поштою за адресою його реєстрації. 08 серпня 2024 року за результатами візиту працівниками служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за адресою реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ) було виявлено, що позивач відсутній за цією адресою протягом певного часу та наразі він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . З 08 серпня 2024 року по 08 жовтня 2024 року Банк продовжував щодня надсилати пропоновані списки вакантних посад в системі електронного документообігу Банку «ПриватДок» та на дві адреси ОСОБА_1 відправленнями АТ «Укрпошта». Наказом № E.DN-УВ-2024-8012172-6 від 08 жовтня 2024 позивача було звільнено згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату із виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку. Зазначений наказ про звільнення, повідомлення про звільнення та порядок отримання трудової книжки, повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми було направлено позивачу: цінними листами з описом вкладення АТ «Укрпошта», відправленнями ТОВ «Нова пошта» на дві відомі адреси, а також шляхом надсилання на його контактний номер телефону в месенджері за допомогою програмного додатку Viber (т. 2. а.с. а.с. 22 379).

Оцінюючи правомірність звільнення позивача суд виходить з наступного.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуєтеся виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

За частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).

Відповідно до ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 494 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Вимоги частин першої третьої цієї статті не застосовуються до домашніх працівників, до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 цього Кодексу здійснюється в такому порядку:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів;

не пізніше ніж за 10 календарних днів до запланованого вивільнення працівників первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини вивільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. У разі якщо вивільнення працівників є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавець за 10 календарних днів до проведення звільнення повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а також протягом п`яти календарних днів проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).

Роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (вказане підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, вказаними в його постановах у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 466/7604/17).

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 р. у цивільній справі № 641/1334/23 «Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками.

Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації.

Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).»

Як зазначено в абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

При вирішення позовних вимог суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в її постанові від 28 серпня 2024 року в цивільній справі № 641/1334/23, згідно якої:

«Щодо гарантій працівника, якого повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною в організації праці

73. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

74. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

75. За частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

76. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).

77. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

78. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини перша третя статті 492 КЗпП України).

79. Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

80. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).

81. Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 466/7604/17).

82. Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками.

83. Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, інших, які відповідають його кваліфікації.

84.Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).»

Суд відзначає, що відповідач використовував усі наявні можливості для повідомлення позивача про наступне вивільнення та наявні вакансії. При цьому, позивач не скористався своїм правом подати заяву про переведення на будь-яку із доступних йому посад. Твердження позивача, що він не мав змоги подати документи через систему електронного документообігу «ПриватДок», оскільки був у ній заблокований, суд не може взяти до уваги з огляду на те, що позивач не був позбавлений можливості використати інші канали комунікації з роботодавцем (зокрема, направити відповідне звернення звичайно поштою). Якби відповідач проігнорував таке звернення, суд міг би надати таким обставинам відповідну оцінку.

Суд також враховує, що згідно наданих відповідачем доказів ним було дійсно впроваджено зміни в організації праці, які стосувались декількох підрозділів, тому не може погодитись з доводами позивача, що це були формальні зміни лише з метою створення штучних умов для звільнення позивача.

З цих підстав суд приходить до висновку про дотримання відповідачем порядку та умов звільнення позивача відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання незаконним наказу про його звільнення та про поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суду виходить з наступного.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормою ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Порядок розрахунку при середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями)

Згідно абз. 4 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, а якщо працівник на працював ці 2 місяці та попередні 2 місяці виходячи з посадового окладу працівника.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним наказу про звільнення позивача, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору згідно п.1 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не стягуються і відносяться на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 43, 124 Конституції України, ст.ст. 2, 18, 40, 492, 233, 235 КЗпП України, ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 137, 141, 173, 246, 270, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення підписано 24.06.2025 р.

Суддя С.В. Єдаменко