ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

23 червня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав стосовно їхньої спільної доньки ОСОБА_3 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 29 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 . Відповідач під час подружнього життя зловживав алкогольними напоями, здійснював стосовно позивача психологічне насильство, матеріально доньку та сім`ю не забезпечував. У березні 2022 року позивач разом із донькою виїхала за кордон. Після їхнього повернення в Україну в 2023 році сторони почали проживати окремо.

Судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2023 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2024 року шлюб між сторонами розірваний.

Позивач зазначає, що відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, донька перебуває на її утриманні. Крім того, відповідач не надає кошти на лікування дитини, яка має для цього медичні показання.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не цікавиться її життям, не відвідує її вдома та навчальному закладі, не супроводжує в медичний заклад та не сплачує аліменти.

Також позивач вказує, що при випадковій зустрічі відповідач проявляє агресію стосовно позивачки та намагається її побити, у зв`язку з цим вона зверталась з заявою до органів поліції щодо протиправних дій відповідача.

Вказане, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, та стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду по суті на 21.05.2025.

21.05.2025 розгляд справи відкладено на 23.06.2025.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просила його задовольнити. Пояснила, що відповідач не бере участь у житті їхньої дитини як батько. На її прохання про матеріальну допомогу завжди відповідає відмовою через відсутність у нього грошей, хоча йому відомо про стан здоров`я доньки та наявність медичних показань для проведення операції на очах, постійної зміни окулярів, підтримання стану здоров`я у зв`язку з вадою серця. Відповідач постійно робить їй зауваження щодо невиправдано дорогого, на його думку, лікування і говорить, що це можна робити за меншу плату. Також позивач повідомила, що через ваду серця дитині заборонені стресові ситуації, проте відповідач постійно їх створює. Як от дитина телефонує йому, а він не бере телефон, обіцяє прийти в гості, але не приходить і дитина страждає, запитує маму що з нею не так і чому її не люблять, сидить протягом дня на стільчику під дверима і чекає тата, який вкотре повинен був прийти, але пропав зі зв`язку.

Крім цього, позивач зазначила, що донька боїться відповідача та не називає його татом. Відповідач кожен раз при зустрічі кидається до позивачки битись і в липні 2024 року ледь її не вбив, штовхнувши під колеса авто. Це сталось після того як вона спитала у нього чому йому немає діла до дитини. Він схопив її і кинув під машину, яка зупинилась за 1м від її голови. Вона неодноразово писала заяви до поліції і з відповідачем проводились бесіди. Такі сварки відбуваються у присутності дитини. Одного разу відповідач зателефонував і попросив побачення з донькою, коли вони разом вийшли до нього, то він кинувся битись. Завжди під час зустрічей з дитиною відповідач перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На запитання суду позивач пояснила, що донька погоджується на зустрічі з батьком, не відмовляється на його прохання з нею побачитись, завжди запитує чому у всіх є тато, а у неї немає, каже, що їй від цього болить. Хоче мати батька, але не відповідача, бо дуже його боїться. Коли вона була у віці 4,8 років, то в розмові повідомила, що просто хотіла мати нормальну сім`ю, заплакала і пішла. Відповідач дуже травмує дитину психологічно, оскільки не сприймає її як дитину. Він не проявляє до неї турботи, піклування, не надає допомоги на медичне лікування, а стан її здоров`я погіршується.

Також позивач повідомила, що, зустрівши відповідача випадково у місті, донька страшно перелякалась, кричала: « ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , страшно». Потім вона заціпеніла, трусилась, плакала. Відповідач був п`яний, взяв дитину на руки без дозволу. Донька його боїться, тому позивач дозволяє відповідачу зустрічі з дитиною лише у своїй присутності. Причиною цього також є те, що відповідач постійно перебуває напідпитку. Одного разу вона дозволила відповідачу з донькою відвідати його батьків, то за цілий день її там ніхто не погодував, дитина приїхала додому і повідомила, що вона ледь жива від голоду.

На запитання суду позивач розповіла, що під час сумісного проживання з відповідачем, коли вона поверталась з роботи, то заставала дитину (4роки) голу на підлозі без нагляду. Відповідач в цей час спав опухший поруч з порожньою пляшкою з-під пива і навіть не чув, що до помешкання хтось зайшов. Аліменти він почав платити лише коли наклали арешт на рахунок та за 5 днів до судового засідання сплатив заборгованість з аліментів у розмірі 21000,00 грн. Повідомив їй, що 3800,00 грн аліментів на місяць завелика сума. Сказав, що якщо він стане на біржу, то зможе платити менше, але цього не робить.

Крім цього, позивач відповіла, що, на її думку, неможливо відновити зв`язок між дитиною та батьком, оскільки донька заперечує його як батька. Позивач пояснювала доньці, що це її тато, просила налагодити стосунки, але дитина не хоче цього.

Позивач вважає, що для її дитини буде краще відсутність батька, ніж такий батько як відповідач, бо його активна поведінка закінчується трагічно. Дитину відповідач не чіпає, не погрожує їй, не лякає. Він обіцяє доньці приїхати на зустріч і зникає на якийсь час.

Позивач стверджує, що позбавлення відповідача батьківських прав змінить ситуацію тим, що вона буде спокійна і впевнена, що на випадок, якщо з нею щось станеться, то відповідач не буде знущатись з дитини і робити з нею, що йому заманеться. Відповідач вживає спиртне і має галюцинації. Про це давно кажуть багато людей. Вночі йому здається, що хтось ходить, бачить якихось людей, щось він чує або каже, що на нього кицька кидається. Одного разу вночі зайшла до кухні, там сидів відповідач і був оббитий кахель. Він сказав, що не знає що сталось, «прильоти». Позивач вважає, що відповідач має нестабільну поведінку тому вона не знає, що від нього очікувати. Також позивач зазначила, що відповідач нічого не дав своїй дитині, тому вона не хоче щоб у майбутньому він звертався до дитини за утриманням. Вказала, що у його родині такі стосунки є нормою, тому вона точно впевнена як він буде поводитись в подальшому.

Стосовно зустрічей відповідача з дитиною позивач повідомила, що не заперечує проти них у її присутності. Дитина не хоче про нього говорити і вона боїться батька. Така реакція у дитини склалась через те, що вже багато років це все відбувається і її не виправити. Дитина говорить: «Знову він п`яний, нічого не змінилось, бачитись не хочу взагалі, боюсь». Такі думки у неї роками. Позивач не починає з донькою розмови про її батька, оскільки не хоче її травмувати. Раніше донька на стільчику під дверима чекала зустрічі, коли батько пообіцяв їй прийти. Однак він обіцяв і не приходив, зникав і дитина страждала. Зараз донька не бажає його бачити. Все, що відповідач їй дає чи пропонує, дитина вважає чужим і не бере, бо ці речі придбані за чужі гроші чужими людьми.

Стосовно сумісного життя позивач повідомила про те, що всі 13 років вони постійно сварились і розходились. Відповідач пив, його не було в сім`ї. Він тиждень був на роботі і повертався запухший, відсипався всі вихідні. Його цікавлять лише друзі та гульки. Коли вона повернулась в Україну, то вигнала відповідача з помешкання, де вони раніше разом проживали, бо після їхнього з донькою від`їзду за кордон він почувався вільним і хотів «женитись».

На теперішній час дитина проживає з позивачкою з її ініціативи, відповідач ніколи проти цього не заперечував. До школи доньку позивачка збирає самотужки, відповідач не допомагає, лише аліменти.

Шлюб між ними розірваний за ініціативою відповідача. За день до від`їзду відповідача в лави ЗСУ він звернувся до суду з таким позовом для того, щоб у випадку його загибелі виплата грошей відбулась на користь іншої жінки, а не на користь позивачки як дружини.

В останньому судовому засіданні позивач повідомила, що під час її перебування з донькою у парковій зоні міста вона помітила відповідача, який їхав на велосипеді з чиєюсь дитиною. Він проїхав повз і навіть не привітався. Це також помітила їхня донька, підбігла до позивачки і запитала: «Мамо, це що було? Чому він мене не помітив? Що це за дитина з ним?»

Позивач не вважає таку реакцію дитини проявом ревнощів, на її думку, це також не свідчить про образу дитину, скоріше за все це просто нерозуміння поведінки відповідача.

Позивач пояснила, що, ймовірно, ця дитина на велосипеді поряд з відповідачем є дитиною його теперішньої співмешканки. І такою поведінкою відповідач доводить, що може піклуватись про чужих дітей, а про свою зовсім не дбає. Його стиль ставлення до їхньої дитини, на її думку, не відповідає нормальним стосункам батька з дитиною, оскільки, знаючи діагнози дитини, він мав би значно частіше дізнаватись про стан її здоров`я, потреби і її життя, постійно телефонувати і намагатись побачитись.

Відповідач у судовому засіданні 21.05.2025 заперечував проти задоволення позову. Повідомив суду, що він хотів би виховувати дитину, бачитись з нею та брати участь у її житті. Він намагався це робити, для чого приблизно раз на тиждень телефонував позивачці з таким проханням. Натомість у відповідь завжди чув: «Будуть гроші, буде побачення». Якісь гроші він пересилав у Польщу. Точно суму не пам`ятає, коли 2-3-4 тисячі гривень на місяць. Намагався спілкуватись з дитиною. Вона йому повідомляла, що сумує і хоче побачитись. Про повернення позивачки та доньки із-за кордону він не знав, йому про це сказали сторонні люди приблизно через тиждень після цього. Просив позивачку зустрітись. Вивела дитину у двір. Часто не мав можливості телефонувати та бачитись, бо працював у лісі, а там не всюди є зв`язок. Крім цього, він постійно працює на додаткових підробітках. Намагався підтримувати зв`язок через смс-повідомлення у «Вайбер» до липня 2024 року. Після цього (інциденту) його заблокували.

На запитання суду повідомив, що не брав участь у підготовці дитини до школи, не забезпечував потреби дитини інакше, крім сплати аліментів. Щодо долучення її до культурних цінностей зазначив, що вони з донькою при зустрічах просто говорили, обіймались, цілувались. Під час проживання однією сім`єю він водив дитину на прогулянки до парку та лісу, іноді купував за її бажанням щось смачне.

Стосовно стану здоров`я дитини був обізнаний, оскільки ці діагнози у доньки з раннього дитинства. Знає, що вона має вади серця та їй протипоказаний стрес та фізичні навантаження. Також знає про її проблеми із зором і необхідність проведення операції. Діагнозу точного він не знає, не питав. Всіма цими питаннями займалась позивачка і він їй довіряє в цьому, бо вона дуже відповідальна і добре дбає про їхню дитину. Динаміка лікування дитини йому невідома. Ініціативу з цих питань він на себе не брав, контролювати чи сприяти не намагався. Не маючи грошей на дороге лікування та не погоджуючись на вартісні процедури, він не намагався віднайти альтернативу за прийнятну для нього ціну. У лікарів не цікавився щодо можливого лікування, оскільки точно не знає діагнозу і все змінюється. Позивач завжди просить у нього гроші. Коли проживали разом, то він придбав для розвитку дитини телевізор, дружина замовляла дитині іграшки (ляльки, машинки), а він давав на це гроші.

Також на запитання суду вказав, що не міг вийти на контакт з дитиною, оскільки позивач з 2024 року заблокувала його номер в телефоні, а інший спосіб зв`язку він не пробував використати. Хотів змінити ситуацію, бачитись з дитиною, просив позивачку дати йому можливість брати участь у житті дитини. На всі його прохання починалась розмова про гроші.

Також на запитання суду повідомив, що ніколи не бачив того, щоб дитина його боялась. Позивач заважає його спілкуванню з донькою, забороняє бачитись, все зводить до матеріального питання. Алкоголь він вживає періодично, під кінець тижня, на вихідних близько 1 пляшки пива. Не кожного разу приходив на підпитку на зустріч з дитиною. Не вважає нормою зустрічі з дитиною напідпитку, але ж він не знає коли станеться зустріч і у випадку зустрічі не хоче ховатися в такому разі від дитини, яку він і так дуже рідко бачить. Крім цього зазначив, що станом на день судового засідання у травні 2025 взагалі не вживає алкоголь понад три тижні. Вважає, що за нормальної обстановки у дитини має бути мама, батько, але у них така ситуація, що вони розлучились, дитина через це страждає, сумує і плаче. Він хоче залишатись батьком своїй дитині, піклуватись та дбати про неї, але його матеріальний стан не дозволяє йому це робити в обсязі, якого хоче позивач. Він не має ніякого майна, крім частини будинку у селі, який неможливо продати. Також він має авто, яке оформлене на іншу людину та перебуває у користуванні його дядька, у якого він позичив гроші на придбання цього транспортного засобу і не розрахувався з боргом. Він не може продати авто. Він постійно шукає підробіток, щоб мати можливість матеріально забезпечити потреби дитини. Роботу втратив через призов у ЗСУ, а тепер йому важко знайти постійну роботу з достатнім рівнем оплати.

Представники третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Гонзелінська В.М. у судовому засіданні висловила свою думку про обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для їх задоволення з посиланням на наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно спільних з позивачкою дітей. Також повідомила, що поведінка відповідача у житті та побуті дійсно свідчить про його свідоме ухилення від батьківських обов`язків, оскільки він не спілкується з дитиною, не забезпечує її матеріально. Згідно з відомостями інформаційних листів та характеристик, зібраних під час підготовки висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, він не бере участь у житті дитини, не підтримує її. Інколи позивач зустрічає відповідача, він під час зустрічей завжди напідпитку. Згідно із зібраними відомостями, відповідач притягався до відповідальності за домашнє насильство та керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Служба в справах дітей здійснювала виклики відповідача, неодноразово виїздила за місцем його проживання, однак зустрітись та поспілкуватись з ним стосовно цього питання не вдалося. Вся інформація про відповідача та його ставлення до дитини відома з вказаних документів та зі слів позивачки, оскільки опитати відповідача з огляду на його відсутність за місцем проживання та неявку за викликами не виявилось можливим.

Також представник повідомила, що відповідач був присутній на засіданні комісії. Зі слів позивачки їй відомо, що він заперечив проти позбавлення його батьківських прав, повідомив, що його колишня дружина добре піклується про їхню дитину і донька має все необхідне. Він не має можливості її забезпечувати, оскільки сам виживає.

Представник не була присутня на засіданні комісії, висловила прохання до відповідача після комісії зайти до неї в кабінет на бесіду, але він втік.

З огляду на стан здоров`я дитини та наявні у неї діагнози позивач як мама заперечила проти опитування дитини судом у судовому засіданні. Натомість позивач погодилась на бесіду доньки з психологом та надання суду відповідного висновку.

23.06.2025 року позивач подала до суду висновок психолога Фастівського міського центру соціальних служб Фастівської міської ради Київської області №01-29/141 від 11.06.2025.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області 29 серпня 2014 року, актовий запис № 90. Вказана обставина підтверджується відомостями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2024 року у справі № 381/1979/24 (а.с. 4-5).

Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Згідно з відомостями розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, наданого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), станом на 28.10.2024 заборгованість по аліментах складає 30434,53 грн, станом на 12.03.2025 41797,03 грн.

У судовому засіданні сторони повідомили про те, що перед першим судовим засіданням у цій справі відповідач частково погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21000,00 грн.

Згідно з інформацією щодо стану виконання батьківських обов`язків, виданою Головою правління ОСББ «Дзвони Чорнобиля», ОСОБА_3 проживає з мамою ОСОБА_1 у трикімнатній квартирі на 8 поверсі. Дівчинка чемна, спокійна, доброзичлива. Проживають за адресою: АДРЕСА_1 . За дитиною піклується мама та постійно за нею доглядає, купує їй все необхідне. Батько ОСОБА_2 не цікавиться навчанням доньки, не бере участь у її вихованні. З березня 2022 року із сім`єю не проживає (а.с.15).

Згідно з інформацією щодо стану виконання батьківських обов`язків № 147 від 11.09.2024, виданої Фастівським ліцеєм № 5 Фастівської міської ради Київської області, ОСОБА_5 навчається в ліцеї з 1 вересня 2023 року. Дівчинка чемна та вихована, має спокійний характер. Дитина забезпечена шкільним приладдям. За дитиною постійно доглядає мама, піклується про неї, відвідує батьківські збори та співпрацює з класоводом. Батько ОСОБА_2 навчанням та вихованням доньки не цікавиться, на контакт з класоводом не виходив. З вересня і по теперішній час у ліцеї жодного разу не з`являвся (а.с.16).

Відповідно до характеристики, виданої директором гуртка «Ліплення з полімерної глини» Комунального закладу Фастівської міської ради «Фастівський центр позашкільної роботи», ОСОБА_5 регулярно відвідує заклад з вересня 2024 року. Забезпеченням доньки усім необхідним матеріалом для роботи у гуртку піклується її мати ОСОБА_1 . На теперішній час дитина про живає з матір`ю. Мати вихованки ОСОБА_8 бере активну участь у навчанні, вихованні і житті доньки. ОСОБА_4 дуже добре та з повагою ставиться до мами, має гарні з нею відносини. Тато ОСОБА_2 зовсім не бере участь у житті ОСОБА_4 , не цікавиться її навчанням та вихованням, не підтримує матеріально. За час відвідування дитиною позашкільного закладу керівник гуртка не знайома та не спілкувалась з батьком ОСОБА_4 , оскільки він не виходить на контакт.

Згідно з довідкою від 26.11.2024, виданою Фастівським міським центром первинної медичної допомоги, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку у КНП ФМР «ФМЦПМСД», на «Д» обліку у кардіолога з ДЗ: вроджена вада серця, мезокардія, ліва додаткова верхня порожнинна вена, що впадає в розширений коронарний синус. Знаходиться на «Д» обліку у офтальмолога з ДЗ: міопія сер.ст.важкості, косоокість оч. Під час візитів в дитячу поліклініку з приводу захворювань дівчинку супроводжує мама (а.с.18).

Відповідно до довідки вих. №1501 від 28.11.2024, виданої ТОВ «РУШ», ОСОБА_1 працює в ТОВ «РУШ» з 28.06.2024, наказ № 125-КП від 27.06.2024 на посаді продавець непродовольчих товарів-касир в магазині Єва-3304 АДРЕСА_2 .

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області № 11371 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 15.07.2024 надійшла заява ОСОБА_1 , про те, що 15.07.2024 близько 11 год. 00 хв. у м. Фастові у неї виник конфлікт з її чоловіком ОСОБА_2 (а.с.29).

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області № 17915 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 28.10.2024 надійшла заява ОСОБА_1 , про неправомірні дії колишнього чоловіка ОСОБА_2 (а.с.30).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 23.01.2023, врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 26 від 26.12.2024 та рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 20.01.2025 № 49, Орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26-28).

Відповідно до змісту наданого суду висновку опитування дитини психологом Фастівського міського центру соціальних служб Фастівської міської ради Київської області №01-29/141 від 11.06.2025, психолог ОСОБА_9 здійснила опитування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за проективною психологічною методикою, спрямованою на дослідження соціальної пристосованості дитини, сфери її міжособистісних відносин та їх особливостей та з`ясувала, що дівчинка перебуває у стресовому, тривожному стані, який спровокований наслідками за фактом розлучення батьків. Особисте ставлення дитини до кожного із батьків формується не за твердженнями і переконаннями, а за власними почуттями. ОСОБА_4 природньо ідентифікує себе з матір`ю, прив`язаність до якої є сталою та надійною. Батько дитини тривалий час не бере участь у житті доньки. Прив`язаність до нього не сформована, наразі є уникаючою.

Дівчинка отримала від дорослих пояснення чому батьки розлучились, але її особисті спогади про батька переважно пов`язані з його очікуванням, не здійсненними обіцянками, присутністю поруч у стані алкогольного сп`яніння та випадками домашнього насильства стосовно матері дитини.

Постать батька для ОСОБА_4 має негативне забарвлення та викликає у неї відчуття страху та незахищеності за власне життя та за життя інших рідних. ОСОБА_4 із собою пов`язує виникнення конфліктів між батьком та матір`ю. Дівчинка відчуває себе винною.

В цілому процес формування у свідомості дівчинки нової родинної ситуації, в якій батько відсутній, закінчений. Але вихід зі складного емоційного стану потребує для дитини достатньої кількості часу а підтримки рідних, почуття прийняття та безпечних родинних умов існування.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

У цій справі спір стосується питання позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з іншого ? заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Першочергово суд бере до уваги, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя».

Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13).

Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї.

У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14).

Суд бере до уваги, що вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Водночас суд зауважує, що втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Підстави для позбавлення батьківських прав, що закріплені у статті 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та/або забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, також вказала на відсутність з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання дітей, не забезпечення ним ні першочергових необхідних потреб дітей, ні вирішення будь-яких питань, що стосуються життя дітей.

З огляду на вказане суд вважає беззаперечним у цій справі те, що втручання у право відповідача має законні підстави.

Також суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи чи є захід щодо втручання у право відповідача необхідним в демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги обставини справи у цілому, розглядає також підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості, відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Суд враховує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи те, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», суд має розглянути, чи у світлі справи в цілому причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах під час вирішення цієї справи на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини).

Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування положень статі 8 Конвенції в поєднанні із статтею 164 СК України стосовно того, що врахував суд першої інстанції під час вирішення спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (постанова Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

З огляду на вказане за результатами розгляду цієї справи суд дійшов таких висновків.

У цій справі суд не встановив такі обставини, які б свідчили про те, що відповідач не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, що він своїми свідомими та регулярними діями заподіював шкоду своїй дитині або ж що його спосіб життя та морально-етичні переконання становлять загрозу для здоров`я та розвитку дитини, що спілкування дитини з відповідачем порушувало права дитини на безпечне дитинство, на захист, піклування, виховання.

Дитина знає рідного батька.

Суд не встановив відсутність можливості відновити належний зв`язок дитини зі своїм батьком ? відповідачем у справі.

Більше того, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що надання батьку-відповідачу можливості відновити контакт зі своєю дитиною може призвести до позитивних наслідків.

Суд вважає, що у цих відносинах немає нічого, що могло б виправдати позбавлення відповідача можливості відновити належний зв`язок зі своєю донькою.

Суд встановив, що обставини, які існують у спірних правовідносинах, не є достатніми, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому.

Отже, позбавлення відповідача всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

Суд вважає, що надання батьку можливості відновити контакт зі своєю донькою, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на благополуччі дитини.

На думку суду, навпаки, надання батьку можливості спілкуватися зі своєю донькою сприятиме відновленню контактів між ними і відповідатиме найкращим інтересам дитини.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, а також на підставі збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд вважає відсутніми правові підстави для позбавлення його батьківських прав, а також відсутність гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві.

Позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суду не надано і судом не встановлені належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, наслідком яких може бути позбавлення його батьківських прав.

Позивач не довела обставини, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Навпаки, відповідач у судових засіданнях заперечував вимоги позивачки та пояснював, що бажає виховувати дитину, зустрічатися з нею та доглядати її, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків із своєю дитиною.

Такий факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні, житті.

Зазначене спростовує доводи позивачки про те, що батько дитиною взагалі не цікавиться, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Наведені позивачкою обставини неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні дитини, невчасної сплати аліментів на її утримання знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та частково визнані відповідачем.

Водночас суд бере до уваги те, що у судових засіданнях на підставі пояснень учасників справи суд встановив, що позивачка визнала те, що останні декілька років не дозволяла відповідачу вільно бачитися з дитиною, між сторонами існує сімейний конфлікт, в тому числі і стосовно матеріального забезпечення дитини.

При цьому Суд наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи.

Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини.

Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Наявності таких обставин у цій справі не доведено та судом не встановлено.

У цій конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Окремо суд бере до уваги на те, що, відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд не встановив у цій справі того, що у взаємовідносинах батька (відповідача) з дитиною наявна стала відсутність між ними будь-якого психо-емоційного зв`язку, спілкування.

Також суд встановив стійке, свідоме та непохитне бажання відповідача відновити та встановити контакт із дитиною.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 23.01.2023, орган вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Суд бере до уваги наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування.

Водночас суд критично сприймає цей висновок, оскільки він є недостатньо обґрунтований, зроблений виключно на підставі пояснень позивачки, без наведення достатніх доказів про ухилення відповідача від батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не відображає позицію відповідача щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків, та містить обґрунтувань того як перебування відповідача у статусі батька суперечить інтересам дитини.

Зі змісту Висновку вбачається, що відповідальний орган не з`ясував ставлення відповідача до дитини, фактичні причини ухилення батька від участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

Вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу ? позбавлення батьківських прав, він не містить обґрунтування щодо позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

Також суд враховує відомості наявного у матеріалах справи висновку опитування дитини психологом.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав ? це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

В цій справі суд достовірно встановив, що у спірних правовідносинах мотиви для позбавлення батьківських прав не є доречними і достатніми, рішення про позбавлення батьківських прав не здатне забезпечити належний захист дитини з огляду на проведений судом ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу.

На думку суду, за відсутності доказів відсутності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, чи будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З огляду на викладене, суд вважає відсутніми підстави для позбавлення відповідача батьківських прав у спірних правовідносинах, а тому позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням результату вирішення цієї справи судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 30.06.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., РНОКПП - невідомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.