П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 січня 2025 року та на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року у складі судді Логойди І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» про визнання протиправним звільнення з роботи та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» про визнання протиправним звільнення з роботи та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що починаючи з 05 січня 2018 року позивач працювала в Комунальному закладі культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради спочатку на посаді головного бухгалтера, а в подальшому з 06 грудня 2022 року на посаді заступника головного бухгалтера.

15 травня 2024 року наказом №20-К «Про звільнення ОСОБА_1 » її звільнено з роботи з посади заступника головного бухгалтера. Підставою звільнення в наказі вказано п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, п.1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Причина звільнення в наказі не вказана, така не розкрита також в записі про звільнення, внесеному до трудової книжки.

Вважала, що її незаконно звільнено з займаної посади, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Зазначала, що стаття 40 КЗпП України складається з трьох частин, а пункт перший міститься в частині першій цієї статті передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому п.1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає, що у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Тобто вказана норма не визначає самостійної підстави звільнення працівника, але лише регламентує порядок звільнення працівника в період дії воєнного стану з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності. 15 травня 2024 року, не перебувала на лікуванні, в відпустці, тому застосування вказаного положення п.1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» як підстави звільнення з роботи є незрозумілим.

При звільненні з роботи порушено процедуру повідомлення про наступне вивільнення працівника при відсутності підстав для такого вивільнення. Так, наказ №20-К від 15.05.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » не містить жодної підстави з визначених п.1 ч.І ст. 40 КЗпП України як підстави для звільнення у зв`язку з змінами в організації виробництва і праці, тобто чи це звільнення у зв`язку з: 1) ліквідацією відповідача; 2) реорганізації відповідача, 3) банкрутства відповідача; 4) перепрофілювання підприємства, установи, організації, 5) скорочення чисельності 6) скорочення штату працівників, що вказує на протиправність звільнення з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Разом з тим, жодного повідомлення про наступне вивільнення їй як встановлено вказаною нормою в строку до 15 березня 2024 року зроблено не було, такого на робочому місці не одержувала, поштовим відправленням такого також не отримувала.

Жодної пропозиції іншої роботи зі сторони відповідача також не отримувала. Згідно правових позицій Верховного Суду у справах про звільнення, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії. На це вказує, зокрема Верховний Суд в постанові від 816/1232/17 від 11.07.2018.

Згідно штатного розпису Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради на 2023 рік посада заступника головного бухгалтера є наявною. Жодної зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників в Комунальному закладі культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради в 2024 році не відбувалось.

Так, з отриманого 03.06.2024 року витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради міститься інформація, що останні реєстраційні дії до відомостей про юридичну особу мали місце 18 серпня 2021 року і стосувались змін до установчих документів.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вказувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті при поновленні на роботі, починаючи із 15 травня 2024 року по день поновлення на роботі.

Враховуючи вищенаведене, просила суд визнати протиправним і скасувати наказ директора-художнього керівника Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради №20-к від 15.05.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Представник Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» адвокат Ламбрух О.С. звернувся до суду із клопотанням, в якому просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення на користь Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» з позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 23 750, 00 грн. Подане клопотання адвоката мотивовано тим, що з метою отримання правової допомоги в ході судового розгляду даної справи 17 липня 2024 року між КЗК «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради, з одного боку і адвокатським об`єднанням «Адвокатська Компанія «Старцев та Партнери», в особі голови Старцева Є. Г., з іншого боку, укладено Договір про надання юридичних послуг № 4/24Д. За цим Договором адвокатське об`єднання зобов`язується за завданням замовника надавати правову допомогу, а КЗК «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвокатського об`єднання, необхідні для виконання цього Договору.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року клопотання адвоката Ламбрух О.С. про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов до помилкового висновку про залишення позовних вимог без задоволення. Зазначає, що з поданих документів не вбачається, що відповідач фактично поніс витрати на правову допомогу, оскільки відсутній платіжний документ, що підтверджує оплату таких послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальний заклад культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 04.01.2018 №1-к «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 прийнято на посаду головного бухгалтера на основне місце роботи з 05 січня 2018 року строком на три місяці з окладом згідно штатного розпису з правом другого підпису на банківських документах.

Згідно з наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 03.04.2018 №13-1-к «Про переведення» ОСОБА_1 , головного бухгалтера, переведено на роботу головного бухгалтера на невизначений строк із збереженням всіх встановлених доплат та надбавок з 05 квітня 2018 року.

Наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 18.11.2022 №45-к «Про звільнення та прийняття на роботу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 » ОСОБА_1 , головного бухгалтера, звільнено із займаної посади 05.12.2022 за власним бажанням, згідно із п. 5 вказаного наказу ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника головного бухгалтера 06.12.2022 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 15.01.2024 №3-к «Про введення в дію штатних розписів» наказано ввести в дію з 01 січня 2024 року та 01 квітня 2024 року, затверджені в установленому порядку департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації, штатні розписи комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський хор» Закарпатської обласної ради. Повідомити працівників про зміни в організації виробництва і праці згідно пункту 1 частини 1 статті 40, частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 29.03.2024 №14-к «Про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 » розірвано трудовий договір з ОСОБА_1 , заступником головного бухгалтера, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці із звільненням першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 15.05.2024 №20-к «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до Кодексу законів про працю України, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ОСОБА_1 звільнено з посади заступника головного бухгалтера 15.05.2024, підстава п. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Подібні висновки щодо застосування положень статті 49-2 КЗпП України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18), Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 527/1263/20-ц,від 22 вересня 2021 року у справі № 280/82/18, від 22 вересня 2021 року у справі № 206/2500/20, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 15.01.2024 №3-к «Про введення в дію штатних розписів» наказано ввести в дію з 01 січня 2024 року та 01 квітня 2024 року, затверджені в установленому порядку департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації, штатні розписи комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський хор» Закарпатської обласної ради. Повідомити працівників про зміни в організації виробництва і праці згідно пункту 1 частини 1 статті 40, частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Згідно копії штатного розпису на 2024 рік, вводиться в дію з 01.01.2024, затверджений 15.01.2024 Директором департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації Є.Тищук, у Комунальному закладі культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради наявні по 1 посаді адміністративно-керівного персоналу, в тому числі заступника головного бухгалтера, посади художнього персоналу, артистичного персоналу хору, артистичного персоналу оркестру, артистичного персоналу танцювальних груп, спеціалістів, обслуговуючого та технічного персоналу, робітників.

Згідно з копією штатного розпису на 2024 рік, вводиться в дію з 01.04.2024, затверджений 15.01.2024 Директором департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації Є.Тищук, виведено посаду заступника головного бухгалтера та введено посаду головного адміністратора, по кількості інші посади залишені без змін.

Таким чином судом першої інстанції правильно встановлено та доведено матеріалами справи, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності та штату працівників. Посада заступника головного бухгалтера, яку обіймала позивач, виведена і скорочена зі штатного розпису.

Доводи апеляційної скарги, що мало місце звичайне перейменування посади заступника головного бухгалтера на головного адміністратора та відсутні зміни в організації виробництва і праці відповідача, а Статут відповідача не передбачає повноважень директора-художнього керівника на затвердження структури та штатного розпису, не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19).

Згідно із Статутом Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради, затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 29.07.2021 року №341, Комунальний заклад культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради (Хор), є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним органу управління Закарпатській обласній раді, в галузевому відношенні підпорядковується відповідному структурному підрозділу Закарпатської обласної державної адміністрації (Галузевий орган).

Згідно із п.3.8 Статуту директор-художній керівник подає на затвердження Галузевому органу структуру і штатний розпис Хору.

До повноважень Галузевого органу належить затвердження структури та штатного розпису Хору на календарний рік та змін до них (п.3.4, п.3.4.3 Статуту).

Штатний розпис на 2024 рік, який вводиться в дію з 01.04.2024, та згідно з яким виведено посаду заступника головного бухгалтера та введено посаду головного адміністратора, затверджений 15.01.2024 Директором департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації Є.Тищук, тобто повноважним галузевим органом.

Наказом директора художнього керівника від 15.01.2024 №3-к вказаний штатний розпис уведено в дію 01.04.2024, даний наказ є чинним і не скасованим.

З досліджених судом посадових інструкцій заступника головного бухгалтера та головного адміністратора вбачається, що такі посади є різними за кваліфікаційними вимогами та посадовими обов`язками. Позивач за кваліфікаційними вимогам, які вказані у посадовій інструкції головного адміністратора (п.1.2), не може обіймати посаду головного адміністратора.

З матеріалів справи вбачається, що попередженням Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 15.01.2024, заступника головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно з наказом «Про введення в дію штатних розписів» від 15.01.2024 №3-к, відповідно до ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади 31.03.2024 згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також повідомлено, що станом на 01 квітня 2024 року в КЗК «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» ЗОР відсутня будь-яка інша вакантна посада або інша робота.

Згідно з копією акту про відмову від підписання попередження Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» Закарпатської обласної ради від 26.01.2024 комісія у складі провідного спеціаліста з кадрової роботи Бондаренко В.П., головного бухгалтера ОСОБА_2 , юрисконсульта провідного спеціаліста Павловець Н.С. склали акт про те, що ОСОБА_1 у їх присутності було ознайомлено з попередженням про майбутнє звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці від 15.01.2024, але вона відмовилася його підписувати.

Показаннями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підтверджено, що позивача було ознайомлено з попередженням про майбутнє звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці від 15.01.2024, та підтверджено відмову позивача з ознайомленням з даним попередженням.

Таким чином матеріалами справи доведено, що позивача ОСОБА_1 про наступне вивільнення персонально, в установленому законом порядку, попереджено за два місяці.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про недотримання відповідачем положень ч.3 ст. 49-2 КЗп П України щодо пропозиції іншої роботи.

До матеріалів справи відповідачем додано довідку про вакансії, в тому числі станом на 01.04.2024 про штатні посади, з якої вбачається, що для зайняття всіх вакантних посад обов`язковим є наявність вищої освіти, однак матеріалами справи встановлено та доведено відсутність у позивачки будь-якої вищої освіти. Зокрема, до матеріалів справи додано документ службову записку головного бухгалтера Н.Вільгельм, а також довідку ДП «Закарпатський обласний навчальний центр» від 06.11.2023 №01-05/01 про відсутність у позивачки вищої освіти будь-якого рівня. З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно вставив, що позивачці не могли бути запропоновані інші посади.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи позивача про те, що вона могла бути звільнена лише, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу посаду, оскільки уданому випадку відбулося скорочення посади, яку займала лише одна особа позивач, такі переваги враховуються при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце виключення зі штатного розпису підприємства лише посади, яка була єдиною. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц, від 12 квітня 2023 року у справі № 754/12401/21.

З врахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про звільнення позивача з роботи на законних підставах і з дотриманням встановленого законом поряду та відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Щодо додаткового рішення про часткове задоволення вимог відповідача і стягнення з позивача 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу колегія зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що інтереси відповідача у даній справі представляло адвокатське об`єднання "Адвокатська компанія "Старцев та Партнери" згідно договору про надання юридичних послуг №4/24Д від 17.07.2024, укладений між відповідачем та адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Старцев та Партнери". На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача суду надано рахунок №01/25 від 10.01.2025 року, акт прийому передачі виконаних робіт по наданню правової допомоги від 10.01.2025 року.

Згідно з актом прийому передачі виконаних робіт від 10.01.2025 року та рахунку №01/25 від 10.01.2025 року витрати на правничу допомогу надані адвокатським об`єднанням адвокатська компанія "Старцев та Партнери» Комунальному закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» складають - 23 750, 00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, враховуючи співмірність суми витрати із складністю справи та наданими послугами, а також те, що вказаний розмір правової допомоги в загальній сумі 23750 грн. не є пропорційним до предмета спірних відносин, та правильно вважав у такій сумі надмірними витратами, які не відповідають принципам розумності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка визначена судом першої інстанції у розмірі 6 000 грн., є співмірною із складністю справи та наданими правничими послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою. Підстав для зменшення даної суми чи відмови у стягненні витрат на правову допомогу колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, що витрати на професійну правничу допомогу є недоведеними через відсутність платіжного документа, що підтверджує оплату таких послуг, не заслуговують на увагу, оскільки витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідач просив стягнути з позивача на свою користь 12 500 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Згідно розрахунку дана сума включає: послугу з аналізу рішення суду від 09.01.2025 та 24.01.2025, апеляційної скарги, формування позиції відповідача, консультування відповідач вартістю 3 750 грн.; послугу з підготовки на направлення відзиву на апеляційну скаргу у даній справі вартістю 8 750 грн.

Представник позивача заперечує дані витрати, посилаючись на їх безпідставність.

Як зазначено судом вище, при визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів вважає, що сума витрат в суді апеляційної інстанції в розмірі в розмірі 2000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими у суді апеляційної інстанції правничими послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судових рішень суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 січня 2025 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу культури «Заслужений академічний Закарпатський народний хор» 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: