Справа № 177/1089/23
провадження №2/216/235/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Стартановича Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання Клименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

06 червня 2023 року представник акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16.08.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах встановлених цим договором, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування на наступних умовах: сума кредиту 291 144 грн, строк користування 60 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Умовами кредитного договору визначено, що підписання позичальницею кредитного договору може бути здійснене в електронному вигляді шляхом скріплення електронним підписом позичальника на веб-сайті кредитодавця www.kreditmarket.ua в особистому кабінеті клієнта.

01.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до умов якогопозивач набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № від 16.08.2022 з усіма наступними додатками та змінами. Умови вищевказаного кредитного договору виконанні не були, та станом на 08.03.2023 заборгованість відповідачки становить 341 906,56 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 291 144 грн, заборгованості по річних процентах (в тому числі прострочена) 16,13 грн, заборгованості по щомісячних процентах (в тому числі прострочена) 50 746,43 грн.

Неодноразовими телефонними повідомленнями банк повідомляв відповідачку про наявність заборгованості за кредитом та необхідність її погашення. Посилаючись на викладене представник позивача просив суд задовольнити позов.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2023 року справу направлено за підсудністю до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

28 грудня 2023 року відповідачка надала суду відзив на позовну заяву. Як на підставу заперечень посилалася на те, що факт передачі позивачу від ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості. Однак, на думку відповідачки, договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 втратив свою чинність на момент звернення позивача з позовом до суду, оскільки відповідно до п.п. 9.1, 9.2 договору, він укладається і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін, та діє протягом 1 календарного року, тобто до 01.09.2022. Просила суд відмовити позивачу в позові.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 грудня 2024 року справу розподілено та передано на розгляд головуючому судді Стартановичу Д.В.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Стартановича Д.В. від 06 січня 2025 року справу прийнято до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Представниця позивача Лисай О.П. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представниця Бенік Н.І. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд відмовити у позові.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2022 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено строк кредитування 60 місяців, на суму кредиту 291 144 грн. Початковий процент при наданні кредиту визначено 5 %; щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту; річні проценти 0,01% від суми боргу за договором.

Також, пунктом 1.3 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

Всі умови кредитного договору викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.kreditmarket.ua) та з якими позичальниця ознайомилася до укладення цього договору та до яких приєдналася підписавши цей договір (а.с.8-12).

Відповідачкою не заперечувався факт укладення вищевказаного кредитного договору на встановлених умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 (а.с.36-43).

Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідачки за договором відступлення права вимоги за наведеним вище кредитним договором, який укладався останньою з АТ «ТАСКОМБАНК» суд відзначає наступне.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Пунктом 4 договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021 визначено, що ціна договору визначається та вказується у відповідному Реєстрі прав та вимог, та складається з: залишку основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) на дату формування реєстру та передачі даних новому кредитору; залишку непогашених річних процентів за кредитом на дату формування реєстру та передачі даних новому кредитору; залишку непогашеного місячного проценту (щомісячної плати) за кредитом на дату формування реєстру та передачі даних новому кредитору.

Однак, слід відмітити, що Реєстр прав та вимогдолучений до матеріалів справи не містить інформації визначеної в п. 4 договору відступлення права вимоги від 01.09.2021, а відтак розцінюється судом як відсутність визначеної ціни договору відступлення.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права та вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредиту за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановленні цим договором.

Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами.

Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступаються згідно Реєстру прав вимог, вказуються у кожному окремому Реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представникам сторін і скріплюється печаткою сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) передається первісним кредитором новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії.

Кожен Реєстр прав вимог, який передається первісним кредитором, повинен містити права вимоги, які відповідають наступним параметрам/критеріям: позичальниками є громадяни України резиденти (фізичні особи); вік позичальника повинен бути не менше ніж 21 рік та не більше, ніж 71 років; місце фактичного проживання позичальника не повинно знаходитись у АР Крим, в зоні проведення ООС; типи фінансових кредитів: споживчі кредити; строк кредитування не повинен бути менше за 1 місяць або більше за 65 місяців; сума кредиту не повинна бути менше за 400 грн або більше за 1000 грн.

Права та обов`язки за кредитними договорами не можуть бути передані (відступлені) первісним кредитором та прийняті новим кредитором у разі невідповідності позичальників та кредитних договорів вище зазначеним вимогам (а.с.36-37).

Реєстр прав вимоги, який долучено до договору про відступлення права вимоги не відповідає пунктам 2.1, 2.2 вище названого договору, належно не сформований, та не може оцінюватись судом як належний доказ.

Разом з тим, пунктом 9 договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021 визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін.

Цей договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

В ході слухання справи позивачем не було надано суду додаткової угоди щодо внесення змін до вищевказаного договору, а відтак строк його дії на момент звернення до суду з позовом та розгляду справи судом закінчився, відповідно АТ «ТАСКОМБАНК» не правомочний правонаступник за кредитним договором № укладеним 16.08.2022 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 .

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження права вимоги позивача, як правонаступника до відповідачки за кредитним договором № від 16.08.2022, укладеного з ТОВ «ФК «ЦФР», а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 517, 525, 526, 1048, 1049, 1050, 1077 ЦК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В.Стартанович