Справа № 141/828/24
Провадження № 22-ц/801/1235/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 рокуСправа № 141/828/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Біріт-Надія» на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року, ухвалене суддею Климчуком С.В., повне рішення складено 31 березня 2025 року, в цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства «Біріт-Надія» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності,

встановив:

У грудні 2024 року Дочірнє підприємство «Біріт-Надія» (далі ДП «Біріт-Надія») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило:

- визнати недійсним договір дарування, що був укладений 04 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В. за № 2141, предметом якого є виробничий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказаний будинок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДП «Біріт-Надія» є співвласником майнового паю колективного сільськогосподарського підприємства «Мир», реорганізованого в сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир» с.Животівка Оратівського (на даний час Вінницького) району Вінницької області. Частка позивача становить 130 497,67 грн або 18,4%.

До інших співвласників майнового паю КСП «Мир» належить ОСОБА_2 ..

Протоколом засідання комісії з врегулювання майнових відносин реформованого КСП «Мир» від 12 вересня 2023 року вирішено виділити ОСОБА_2 за структурою пайового фонду майно, а саме нежитлову будівлю (майстерню тракторного парку) 1990 року та надати це майно у власність ОСОБА_2 .. Вказане майно має бути передано не пізніше як через 5 днів за актом прийому-передачі. Також визнано, що ОСОБА_2 скористався своїм правом на отримання розпайованого майна на суму 142 607,67 грн.

12 вересня 2023 року було підписано акт прийому-передачі майна вказаної нежитлової будівлі та в цей же день Оратівською селищною радою видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ №005793.

29 вересня 2023 року на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на виробничу будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

У подальшому, 09 листопада 2023 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на дану виробничу будівлю.

04 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дарунок виробничий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що під час виділення і передачі ОСОБА_2 частки у пайовому фонді майна КСП «Мир» відповідне рішення про передачу майна ОСОБА_2 загальними зборами співвласників КСП «Мир» не приймалося, а комісія з врегулювання майнових відносин не має повноважень на прийняття рішень щодо виділення майна співвласникам КПС «Мир».

Оскільки у зв`язку з відсутністю відповідного рішення загальних зборів співвласників КСП «Мир» право власності на майно не може вважатись набутим у встановленому законом порядку, тобто воно фактично не виникло, позивач вважає, що протокол комісії з реорганізації не є волевиявленням співвласників майна КСП «Мир» на передачу майна ОСОБА_2 та фактичне виділення і передача такого майна (нежитлової будівлі) ОСОБА_2 не відбулося.

Отже, рішення про виділення в натурі належної відповідачу ОСОБА_2 частки у пайовому фонді майна КСП «Мир» прийнято неповажним органом комісією з урегулювання майнових відносин, а не загальними зборами співвласників майнових паїв та подальша реєстрація права власності ОСОБА_2 на це майно і його відчуження на користь відповідача порушує майнові права позивача як співвласника майна.

Оскільки ОСОБА_2 не набув права власності на виробничу будівлю (виробничий будинок) та відповідне рішення не приймалося загальними зборами співвласників КСП «Мир», позивач вважає, що подальше відчуження вказаної будівлі від імені ОСОБА_2 на користь відповідача є незаконним.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ДП «Біріт-Надія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 30 000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнуто з ДП «Біріт-Надія» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Не погодившись із вказаним рішенням, ДП «Біріт-Надія» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що висновок суду з приводу того, що оспорюваний договір дарування від 04 грудня 2024 року жодним чином не порушує права та інтереси позивача є помилковим. Позивач, який придбав майновий пай, не може реалізувати свої законне право та оформити у власність майно КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» через те, що таке майно вибуло з порушенням встановленої процедури, тобто незаконно, у власність ОСОБА_2 .. Той факт, що виділення майна в натурі третій особі ОСОБА_2 відбулося 12 вересня 2023 року, а позивач набув права на майновий пай 16 жовтня 2023 року, тобто пізніше, не має значення. Для звернення до суду з позовом достатнім є той факт, що права позивача порушені і при цьому не є необхідним, щоб інші власники майнових паїв вважали свої права порушеними, як і не є необхідним, щоб позивач представляв інтереси інших співвласників. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом передчасно.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У додаткових поясненнях ДП «Біріт-Надія» зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

У додаткових поясненнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 лютого 2001 року загальними зборами СВК «Мир» було затверджено Положення про паювання і виділення майна при реструктуризації сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мир» с. Животівка Оратівського району Вінницької області (далі по тексту положення).

Як убачається зі змісту положення, воно розроблено у відповідності до законів України «Про власність», «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та статуту КСП. Положення є внутрішньогосподарським правовим документом, що регулює майнові відносини у підприємстві. Положення визначає механізм розрахунку, закріплення і використання пайового фонду майна КСП, порядок визначення майнового паю при реструктуризації господарства. Визначення розміру пайового фонду майна та його розподіл здійснює комісія з реструктуризації, яка створюється загальними зборами КСП. Проведення паювання майна починається з прийняття відповідного рішення загальними зборами. Вони затверджують це положення, вносять в нього зміни. Кожен член КСП має право перевіряти дані про розмір і зміну належного йому паю та нарахованих дивідендів (п. 1.1.- п.1.5. розділу 1 положення).

Комісія із реструктуризації діє у відповідності до цього положення, підпорядковується і підзвітна загальним зборам. Комісія забезпечує підготовку документів, що регулюють майнові відносини, у відповідності до чинного законодавства та статуту господарства. Основні повноваження комісії визначаються «Положенням про комісію з реструктуризацію». Своє засідання комісія проводить у відповідності до плану, звітує на зборах, припиняє свою діяльність за рішенням зборів. Засідання комісії оформлюється протоколом, який підписує голова комісії і один із членів комісії, якому доручено вести протокол (п. 2.1., п. 2.4., п. 2.5. розділу 2 положення).

Згідно п. 2.7 розділу 2 положення, комісія з реструктуризації:

- складає список осіб, що мають право на майновий пай;

- оприлюднює даний список;

- встановлює термін подачі заяв щодо занесення до списку осіб, які претендують на майновий пай, але не були включені до списку;

- розглядає заяви осіб, яких не було занесено до списку осіб, які орендують на майновий пай, але не буди включені до списку;

- формує остаточний список осіб, що мають право на майновий пай;

- здійснює розрахунок пайового фонду і складає акт розрахунку пайового фонду;

- складає переліки майна;

- розробляє план розподілу і структури пайового фонду;

- встановлює порядок виділення майна в натурі за рахунок майнових паїв членам СВК, що виходять з його складу;

- на основі заяв про їх вихід формує відповідні групи пайовиків.

Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією з реструктуризації на дату прийняття загальними зборами рішення про паювання майна на 01.01.1992.

При розрахунку розмірів індивідуальних майнових паїв враховується стаж і оплата праці за період з 1950 по 1999 рік включно. Організація розрахунку розмірів індивідуальних майнових паїв покладається на комісію з реструктуризації. Загальна сума нарахованої грошової і натуральної оплати праці кожної особи визначається за період її роботи в підприємстві, що підтверджується відповідними документами. На підтвердження результатів паювання господарство видає кожному члену СВК майновий сертифікат із зазначенням дати проведеного паювання, розміру індивідуального майнового паю в грошовому виразі і частки у майні господарства у відсотках (п. 6.1.-п. 6.4. розділу 6 положення).

Комісія розробляє план розподілу і структури пайового фонду, який затверджується загальними зборами. В плані визначається структура майна пайового фонду, згідно якої майно виділяється в натурі (а.с.36-44 т.1).

Як убачається зі змісту п. 1.1. Положення про комісію з врегулювання майнових відносин, затвердженого рішенням загальних зборів №1 від 03 лютого 2001 року, комісія майнових відносин комісія, яка створюється для організації і здійснення процесу уточнення пайового фонду і виділення майнових паїв в натурі.

Комісія з врегулювання майнових відносин створюється наказом керівника підприємства правонаступника КСП. Положення комісії визначається цим положенням про комісію з врегулювання майнових відносин, яка затверджується наказом керівника підприємства (п.1.2, п.1.3 розділу 1 Положення про комісію з врегулювання майнових відносин, затвердженого рішенням загальних зборів № 1 від 03 лютого 2001 року).

Згідно п. 3.4. розділу 3 Положення про комісію з врегулювання майнових відносин, затвердженого рішенням загальних зборів № 1 від 03 лютого 2001 року, комісія проводить заходи щодо виділення майна в натурі, для чого:

- розробляє проекти договорів про спільне володіння, користування і розпорядження майном;

- складає переліки майна для виділення кожній групі пайовиків чи індивідуальному пайовику;

- розробляє проекти договорів про передачу майна (а.с.45-47 т.1).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або в порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред`явлення позову до всіх інших співвласників на підставі положень ЦК України та інших норм законодавства, які регулюють відносини між учасниками спільної часткової власності, та надав оцінку обраному позивачем способу захисту.

Згідно відповіді № 1168005 від 04.03.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що державна реєстрація юридичної особи СВК «Мир» припинена 06.07.2007, у зв`язку з визнання її банкрутом, номер запису 3000195.

Відповідно до відомостей книги реєстрації свідоцтв про право власності на майновий пай, що видаються Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, товариству) Животівськоої сільської Ради народних депутатів, до складу членів КСП входило 699 осіб (а.с.106-224 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ ХV №005794, виданого 16 жовтня 2023 року Оратівською селищною радою ДП «Біріт-Надія» має право на майновий пай у пайовому фонді майна КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» с. Животівка, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 03 лютого 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01 січня 2001 року становить 709 498 гривень, частка ДП «Біріт-Надія» визначена в розмірі 130 497,67 гривень, або 18,4 відсотків (а.с.15 т.1).

Також згідно копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ ХV № 005793, виданого 12 вересня 2023 року Оратівською селищною радою, ОСОБА_2 має право на пайовий фонд майна КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» с. Животівка, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 03 лютого 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01 січня 2001 року становить 709 498 гривень, частка ОСОБА_2 визначена в розмірі 142 607,67 гривень, або 20,647 відсотків.

При цьому, на свідоцтві зазначено, що видано та передано майно ОСОБА_2 в рахунок майнового сертифікату ВІ № 005793 від 12 вересня 2023 року відповідно до акту приймання-передачі від 12 вересня 2023 року на загальну суму 142 310,00 грн (а.с.19 т.1).

Протоколом засідання комісії з врегулювання майнових відносин реформованого КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» с. Животівка Оратівського району Вінницької області, від 12 вересня 2023 року було розглянуто заяву ОСОБА_2 , який є власником майнового паю на суму 142 607,57 грн про виділення індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованого підприємства та передачі даного майна у його власність, зокрема, вирішено:

1) Виділити ОСОБА_2 за структурою пайового фонду наступне майно: нежитлову будівлю (майстерня тракторного парку) 1990 року та надати це майно у власність ОСОБА_2 ..

2) Не пізніш як через п`ять днів за актом прийому-передачі передати майно ОСОБА_2 ..

3) Визнати таким, що ОСОБА_2 скористався своїм правом на отримання розпайованого майна на суму 142 607,67 грн.

4) Надати копію рішення зацікавленим сторонам та роз`яснити про право його оскарження (а.с.16-17 т.1).

Як убачається зі змісту акту приймання-передачі пайового фонду КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» с. Животівка, згідно рішення зборів співвласників майна від 12 вересня 2023 року комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають в процесі реформування аграрного сектору економіки (далі комісія) в особі голови комісії ОСОБА_3 та членів комісії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність майно в натурі, а саме нежитлову будівлю (майстерню тракторного парку), рік введення в експлуатацію 1990, вартість 142 310,00 грн (а.с.18).

29 вересня 2023 року ТОВ «Приват-БТІ Плюс» на ім`я ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на виробничу будівлю, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Оратівська територіальна громада, с. Животівка (станом на 01 січня 2021 року), АДРЕСА_2 (а.с.21-25 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Оратівської селищної ради №236 від 26 жовтня 2023 року «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна у с. Животівка» вирішено присвоїти нежитловій будівлі, яка відповідно до протоколу засідання комісії з врегулювання майнових відносин реформованого КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» с. Животівка Оратівського району Вінницької області, від 12 вересня 2023 року виділена гр. ОСОБА_2 з метою впорядкування адресного господарства у с. Животівка поштову адресу АДРЕСА_2 (а.с.26-27 т.1).

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер ТІ01:2333-0313-8998-8117, виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами розташований за адресою АДРЕСА_2 (станом на 01 січня 2021 року), АДРЕСА_2 , замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 (а.с.28-32 т.1).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав №354179670 від 13 листопада 2023 року, 09 листопада 2023 року державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Козаком Р.В. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на закінчений будівництвом об`єкт виробничий будинок загальною площею 835,8 кв.м. (опис: А майстерня, п/А підвал, п1/А підвал), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.35 т.1).

Відповідно до копії договору дарування виробничого будинку з господарськими будівлями від 04 грудня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2141, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дарунок належний ОСОБА_2 на праві власності виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 . За вказаною адресою розташована нежитлова будівля виробничого будинку, загальною площею 835,80 кв.м., до якого належать: А майстерня, п/А підвал, п1/А підвал. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на виробничий будинок підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.48-51 т.1).

Оскільки ОСОБА_2 не набув права власності на виробничу будівлю (виробничий будинок), адже відповідне рішення про виділення в натурі частки з майна не приймалося загальними зборами співвласників КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир», позивач вважає, що подальше відчуження вказаної будівлі від імені ОСОБА_2 на користь відповідача є незаконним, а тому просить суд визнати недійсним укладений договір дарування від 04 грудня 2024 року та скасувати державну реєстрацію права власності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, та інші).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц; від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20).

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування виробничого будинку від 04 грудня 2024 року, а також скасування проведеної на підставі цих документів державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна, позивач обґрунтовував свої вимоги порушенням його прав як учасника спільної часткової власності КСП «Мир», реорганізованого в СВК «Мир» с. Животівка Оратівського району Вінницької області.

За умовами договору дарування, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дарунок належний ОСОБА_2 виробничий будинок.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Частиною першою статті 718 ЦК України передбачено, що дарунком можуть нерухомі речі.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Встановлено, що сторонами договору дарування, укладеного 04 грудня 2024 року, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які цей договір як правочин не оспорюють.

ДП «Біріт-Надія» у позовній заяві фактично оспорює правомірність набуття попереднім власником майна ОСОБА_2 такого майна у власність, вказуючи, що виділення ОСОБА_2 в натурі частки у майні колективного сільськогосподарського підприємства відбулося з порушенням встановленого законом порядку.

При цьому, ДП «Біріт-Надія» заявляє лише вимогу про визнання недійсним договору дарування та, як наслідок, скасування державної реєстрації за новим власником ОСОБА_1 ..

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладання правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року №910/3372/19.

Задоволення даного позову призведе до того, що власником спірного майна знову стане ОСОБА_2 ..

Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на спірне майно є: «свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серія та номер: ВІ ХV 005793, виданий 12.09.2023, видавник: Оратівська селищна рада; технічний паспорт, серія та номер: Т101: 2333-0313-8998-8117, виданий 29ж.09.2023, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; акт приймання-передачі, серія та номер: б/н, видавник: Комісія в складі голови та членів комісії, ОСОБА_2 ; Документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: AR01:5005-3321-4930-6592, виданий 30.10.2023, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ» (а.с.35 т.1).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання ДП «Біріт-Надія» неналежного способу захисту, оскільки пред`явлення позивачем вимог про визнання недійсним договору дарування та про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_1 не відновить прав позивача, які він вважає порушеними, оскільки залишається чинною підстава набуття третьою особою ОСОБА_2 права власності. При цьому, позивач просить визнати недійсним договір дарування саме з підстав незаконного набуття ОСОБА_2 майна у власність.

Задоволення судом позовних вимог має дозволити досягнути мети судочинства, зокрема, реально відновити суб`єктивне право, яке, на думку позивача, порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18 (провадження № 61-1621св19) зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Натомість, ОСОБА_2 залучений до участі у даній справі як третя особа, а не як відповідач.

З таких обставин, надавати оцінку доводам апеляційної скарги не має правового значення.

В апеляційній скарзі ДП «Біріт-Надія» наводить також доводи з приводу помилковості висновків суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

ДП «Біріт-Надія» вважає, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання розподілу судових витрат, оскільки станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення відповідач не заявляв про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат. Така заява була подана представником відповідача вже після ухвалення рішення судом, що, на його думку, свідчить про порушення процесуального закону.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції ухвалив рішення у даній справі 20 березня 2025 року.

20 березня 2025 року судом було оголошено скорочене рішення, в якому в резолютивній його частині питання судових витрат не вирішувалося. Складення повного рішення суду було відкладено до 31 березня 2025 року.

У цей час, 25 березня 2025 року, представником відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 адвокатом Загороднім В.С. подані заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з ДП «Біріт-Надія».

Суд першої інстанції, не призначивши вказані заяви до розгляду, розглянув їх при виготовленні повного тексту рішення.

Хоча, виходячи з положень статей 246 та 270 ЦПК України, суд і мав призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, вказане порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

ДП «Біріт-Надія», подаючи апеляційну скаргу, не спростувало висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та їх розміру.

Твердження скаржника про те, що відповідач не заявляв про стягнення з нього витрат на правничу допомогу відхиляються апеляційним судом, оскільки у відзиві на позов ОСОБА_1 зазначив, що орієнтовний розмір правничої допомоги, яку він може понести становить 30 000 гривень та просив стягнути з позивача судові витрати.

У судовому засіданні 20 березня 2025 року адвокат Загородній В.С. озвучив, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідачем та третьою особою протягом визначеного ч.8 ст.148 ЦПК України строку - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Доводи апеляційної скарги в частині витрат на правничу допомогу стосуються лише безпідставного стягнення таких витрат з позивача на користь відповідача, і не містять доводів на спростування висновків суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу на користь третьої особи.

Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Біріт-Надія» залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк