ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5243/25 Справа № 212/446/25 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року, ухвалене суддею Козловим Д.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 02 березня 2012 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу по справі №2-3990/11 ухвалив рішення про задоволення позову ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість у розмірі 171408,73 грн. за кредитним договором від 9 листопада 2007 року та судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. Рішення набрало законної сили 16.05.2012 року.

01 липня 2013 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу ухвалою замінив сторону виконавчого провадження з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «ФК «Вектор плюс», по справі №2-3990/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвала набрала законної сили 05.07.2013 року.

Борг ОСОБА_1 позивачу за рішенням суду від 02 березня 2012 року по справі № 2-3990/11 не погашав взагалі, тому станом на 14 січня 2025 року заборгованість складає 173 228,73 грн., а саме: борг за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 171 408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

Таким чином за ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16-ц) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

При цьому наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц).

Отже, відповідачу було нараховано суми на підставі ст.625 ЦК на суму боргу в розмірі 173 228,73 грн., визначену рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року у справі №2-3990/11, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 114 403,60 грн., з яких 88 632,86 грн. інфляційні втрати та 25 770,74 грн. 3% річних.

Враховуючи, що Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12, за яким під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» було встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який діяв до 01.07.2023 року.

Також у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений ЦК, зупиняється на строк дії такого стану за п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК.

Отже, з 12.03.2020 року до теперішнього часу через карантин та введений в Україні воєнний стан позовна давність продовжується. За подачу позову позивачем сплачено 2422,40 грн. судового збору та орієнтовно позивач очікує понести 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованість в розмірі 114 403,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. та на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задоволені

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» заборгованість в сумі 114 403 (сто чотирнадцять тисяч чотириста три) грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника Дербіна Д.О. оскаржив рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача Дербін Д.О, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясованя обставини, що мають значення для справи,, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ФК ВЕКТОР ПЛЮС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Звертає увагу на те, що позивач вводить суд в оману, адже 20.05.2019 року, державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Журавлем О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - ТОВ ФК Вектор Плюс, на підставі п. 4 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження.

Вказує на те, що ще в 2019 році було завершено виконавче провадження, і відповідно посилання самого позивача на переривання перебігу строку позовної давності є безпідставними та такими, які не заслуговують на увагу, адже позивач безумовно знав про наявність винесеної постанови.

Вказуєь що, відповідно до ст.258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), що судом першої інстанції не було враховано.

Представник відповідача вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, адже в своїй позовній заяві, позивач не обґрунтовує, яким саме непереборними обставинами він не зміг звернутися до суду в строк передбачений ст.256. Крім того, також не вірно здійснений розрахунок інфляційних витрат, зокрема датою початку перебігу строку позивачем зазначено 12.03.2017 року, при цьому позивач не обґрунтовує звідки він бере дану календарну дату. Відтак, оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку просить суд відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України відмовити в задоволенні позову.

Окрім того, відповідача зазначає, що у даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог.

Звернає увагу на те, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2013 року, стороною у виконавчому провадженні №52553522 - являється «Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», тоді як дана юридична особа була зареєстрована лише 22.09. 2023 року. Тобто станом на 01 липня 2013 року такої юридичної особи, взагалі не існувало.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» в особі представника Полетаєвої Т.Ю., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу сторони відповідача без задоволення.

При цьому, позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги ідентичні тим доводам, які відповідач заявляв в суді першої інстанції, заперечуючи проти позову. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні надав оцінку всім доводам відповідача.

23 червня 2025 року від представника відповідача Дербіна Д.О. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи за відсутноств відповідача та його представника, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за рішенням від 02 березня 2012 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу по справі №2-3990/11, яке набрало законної сили 16.05.2012 року, позов Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість у розмірі 171408,73 грн. за кредитним договором від 09 листопада 2007 року, судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

01 липня 2013 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу ухвалою провів заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», по справі №2-3990/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На підставі судового рішення від 02 березня 2012 року Покровським ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито ВП №52553522 на підставі виданого виконавчого листа від 06.02.2013 року, в рамках якого 01 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу по справі №2-3990/11 постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Також 22.09.2023 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс».

Однак 20.05.2019 року виконавцем Покровського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по справі №2-3990/11, тобто ТОВ «ФК «Вектор Плюс», про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» боргу в сумі 173228,73 грн., на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок не здійснення авансування витрат ВП №52553522.

В той же час за ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25 лютого 2025 року за заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було видано стягувачу, ТОВ «ФК «Вектор Плюс», замість втраченого дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», боргу за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

Судом було встановлено, що відповідач не здійснював погашення боргу перед позивачем на виконання рішення від 02 березня 2012 року по справі №2-3990/11, що не заперечувалось ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог на підставі досліджених та оцінених судом доказів виходив з іх доведеності та обґрунтованості.

При цьому, суд відхилив посилання представника відповідача на необхідність застосування до вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 положень ч.4 ст.267 ЦК, оскільки позовна давність за заявленими позовними вимогами не спливла на підставі п.12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК, зважаючи також на необхідність застосування загальної позовної даності до вимог щодо стягнення сум за ст.625 ЦК, тобто з 12 березня 2017 року.

Суд дійшов висновку, що обрахована представниками ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року заборгованість ОСОБА_1 з 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 114403,60 грн., виходячи з суми боргу за рішенням суду від 02 березня 2012 року в розмірі 173228,73 грн., відповідає вимогам ст.625 ЦК.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони відповідача викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до положень ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормами ч.1 ст.598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином за ст.599 ЦК.

Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так за змістом положень ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч.2 ст.1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, судом першої інстанції встановлено, що за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 02 березня 2012 року по справі №2-3990/11, яке набрало законної сили 16.05.2012 року, позов Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість у розмірі 171408,73 грн. за кредитним договором від 09 листопада 2007 року, судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Також суд встанов, що 01 липня 2013 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу ухвалою замінив сторону виконавчого провадження з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», по справі №2-3990/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Окрім того, суд встановив, що на підставі судового рішення від 02 березня 2012 року Покровським ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито ВП №52553522 на підставі виданого виконавчого листа від 06.02.2013 року, в рамках якого 01 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу по справі №2-3990/11 постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Окрім того, суд встановив, що 20.05.2019 року виконавцем Покровського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по справі №2-3990/11, тобто ТОВ «ФК «Вектор Плюс», про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» боргу в сумі 173228,73 грн., на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок не здійснення авансування витрат ВП №52553522.

Також суд встановив, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25 лютого 2025 року за заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було видано стягувачу, замість втраченого дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», боргу за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

За вимогами ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі №758/7649/16-ц.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення.

Вказана позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18.

Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення.

Відповідно до розрахунків ТОВ «ФК «Вектор Плюс» встановлено, що за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року (1810 днів прострочення) на суму боргу в загальному розмірі 173 228,73 грн. позивачем була обрахована відповідачу, ОСОБА_1 , заборгованість за ст.625 ЦК з 3% річних на суму 25 770,74 грн. та інфляційні втрати на суму 88 632,86 грн., що становить загалом борг в сумі 114 403,60 грн.

При цьому суд першої інстанції звернув увагу на те, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст.625 ЦК щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року по справі №757/44680/15-ц.

В той же час суд першої інстанції звернув увагу на те, що у наведеній справі, по якій була висловлена вказана правова позиція Верховним Судом, були інші обставини справи, зокрема, позивач просив стягнути 3% від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка була задавненим зобов`язанням боржника.

Натомість у справі, що переглядається встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 171 408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн. з ОСОБА_1 на користь попереднього кредитора ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», тобто позивач отримав захист своїх вимог у судовому порядку, що є підтвердженням законності вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за основним зобов`язанням до відповідача та підтверджено рішенням суду про стягнення грошових коштів від 02 березня 2012 року.

Відповідальність за нормами ст.625 ЦК України настає, зокрема, й за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Така ж правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі №758/7649/16-ц.

Таким чином, зобов`язання відповідача перед позивачем за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 02 березня 2012 року не є задавненим зобов`язанням, оскільки рішення суду не виконувалось, жодна сума коштів не була стягнута з відповідача на погашення боргу, виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання через не здійснення стягувачем авансування витрат ВП №52553522.

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Так, відповідно до ст.256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За нормами ч.1 ст.261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норм ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ст.266 ЦК зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3 % річних.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки відповідно ст.257 ЦК.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за увесь час з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така ж правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 01 липня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Суд першої інстанції відхилив посилання представника відповідача на факт завершення виконавчого провадження у 2019 році з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» боргу за рішенням від 02 березня 2012 року по справі №2-3990/11 в загальному розмірі 173 228,73 грн., як на підставу спливу строків позовної давності до вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 нарахованих сум за ч.2 ст.625 ЦК, з огляду на те, що наведеними вище нормами Закону строки позовної давності були продовжені.

Окрім того, суд встановив, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25 лютого 2025 року за заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було видано стягувачу, замість втраченого дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», боргу за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дублікат виконавчого листа може бути видано стороні виконавчого провадження лише у разі, якщо строк подачі його до примусового виконання не пропущено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі, які по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінкою доказів, які були оцінені судом та яким надана відповідна правова оцінка.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні підстави.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року залишити без зімн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: