Провадження № 2/161/1306/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д.А.,

представника позивача Ліщука О.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

І. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

04 червня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2 ) про виділ майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з січня 1990 по вересень 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому набули у спільну сумісну власність житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що за рішеннями судів будинок був поділений, як спільна сумісна власність подружжя, а кожній стороні належить по 1/2 ідеальних часток.

Позивач вказує, що внаслідок конфліктів з відповідачем вони не можуть домовитися про спільне користування будинком, у зв`язку з чим вона просить суд виділити в натурі у власність ОСОБА_1 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а саме наступні приміщення згідно техпаспортом: 1-1 підвал площею 10,2 кв.м., 11/25 1-7 коридор площею 4,4 кв.м., 1-13 кімната площею 17,2 кв.м., 1-14 санвузол площею 10,8 кв.м., 1-15 кладова площею 5,7 кв.м., з урахуванням надвірних будівель та споруд: вхід до підвалу «а2», балкон «а5», балкон «а6», гараж літня кухня баня «Б-1», погріб «б», сарай-прибудова «б1», 1/2 огорожа «1», огорожа «2».

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позов від імені позивача поданий неналежною особою, без підтвердження повноважень адвоката Шевчука В.В.

Також вказує, що проведена на замовлення позивача експертиза є неналежною, оскільки експерт не проводив фактичний огляд будинку, а також керувався технічним паспортом, який втратив свою актуальність. Крім того вказує, що експерт Охремчук О.О. відсутній в реєстрі експертів.

1.3. Позиція сторін у судовому засіданні.

У судове засідання позивач та її представник не прибули. Від останнього на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не прибув, але прибув його представник, який просив суд відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

ІІ. Мотивувальна частина.

Заслухавши присутнього представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з таких міркувань.

2.1. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить будинок за адресою АДРЕСА_1 . Частки їх рівні та становлять по 1/2 у кожного. Вказані обставини підтверджуються рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року у цивільній справі №161/2522/22, від 07 жовтня 2021 року №161/12616/21, які набрали законної сили (а.с.6-10).

Згідно висновку судового експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт Інвест» Охремчука Олександра Овксентійовича від 01 лютого 2024 року, який підготовлений на замовлення позивача, встановлена технічна можливість поділу вказаного житлового будинку та запропоновано три варіанти такого поділу (а.с.19-31).

2.2. Позиція суду.

2.2.1. Щодо доводів відповідача про відсутність повноважень у представника позивача на подання позову.

Одним із доводів сторони відповідача є сумнів у наявності в адвоката Шевчука В.В. повноважень на подання та підписання цього позову від імені ОСОБА_1 . Відповідач вказує, що позивач значний проміжок часу знаходиться за кордоном, а тому не могли уповноважити адвоката вести її справи на території України.

Суд відхиляє ці доводи сторони відповідача з огляду на те, що в матеріалах справи міститься належним чином оформлений ордер адвоката Шевчука В.В., який підтверджує його повноваження представляти позивача.

З тексту рішення суду у справі №161/2522/22 слідує, що Шевчук В.В. представляє інтереси позивача систематично та протягом тривалого проміжку часу.

Від позивач не надходило суду будь-яких повідомлень про розірвання договору про надання правової допомоги з її адвокатом. Саме по собі можливе перебування позивача за кордоном не позбавляє її права вести свої справи на території України через адвоката. Окрім того, у законодавстві встановлена кримінальна відповідальність за представництво у суді без повноважень (ст.400-1 КК України) і адвокат, як професійний правник, ознайомлений з такою відповідальністю.

У зв`язку з вищенаведеним суд відхиляє доводи сторони відповідача про неналежність подання та підписання цього позову адвокатом Шевчуком В.В.

2.2.2. Щодо суті спору.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється".

Така ж сама правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року №310/7011/17.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України ОСОБА_1 не заявляла.

Отже, встановивши що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам сторонам у справі, суд враховує, що виділ частки в цьому майні лише для позивачки є неможливим і обраний нею спосіб захисту порушеного права є неналежним. З цієї підстави у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, через обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, суд не надає своєї оцінки всім іншим доводам сторін, оскільки надавати їм оцінку має суд при розгляді позову про поділ майна в натурі.

На підставі наведеного та керуючись ст.265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено та підписано 26 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ