ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2025 року м. Чернівці

справа № 150/668/24

провадження 22-ц/822/594/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ - ПОНГ» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 1 травня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ - ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ - ПОНГ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано наступним. 23.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем був укладений кредитний договір № 101303332, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т, за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 101303332 від 23.02.2021.

24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з Додатком №1 до Договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №101303332 від 23.02.2021 року.

ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», як правонаступник первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, натомість відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 27768,78 грн., з яких: 6304,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 21464,78 грн. заборгованість за відсотками.

Таким чином, у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, а також відповідно до ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 101303332 від 23.02.2021 в розмірі 27768,78 грн. та понесені у зв`язку із розглядом справи судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 1 травня 2025 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ - ПОНГ» просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 01.05.2025 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ - ПОНГ» вважає, що суд першої інстанції не забезпечив повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи, у зв`язку з чим заочне рішення про відмову в задоволенні позову є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт посилається на те, що рішення ухвалене без належного з`ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним встановленням фактичних обставин, що мають істотне значення для справи, а також висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит № 101303332 від 23.02.2021 та погодження відповідачем його умов. Водночас у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, що свідчать про укладення кредитного договору. 23.02.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», відповідач подав Заявку на отримання кредиту № 101303332. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 101303332 від 23.02.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/.

Зі змісту Заявки на отримання кредиту та укладення Кредитного договору вбачається, що відповідач при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, адресу місця реєстрації (проживання), місце роботи, рівень доходів, тощо.

Апелянт вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено укладання відповідачем кредитного договору саме у тій редакції, яка наявна в матеріалах справи, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН».

Стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору, або спростування факту перерахування та отримання ним кредитних коштів. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем до позову було надано Договір про споживчий кредит № 101303332 (індивідуальна частина) від 23.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , який, як заначено в позові, укладений в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 8000,00 грн. строком на 30 днів.

Відповідно до п. 1.5. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, становить 10400,00 грн.

Згідно з п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2400,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Вказаний Договір містить посилання на електронний підпис тільки зі сторони ТОВ «МІЛОАН». Підпису зі сторони ОСОБА_1 . Договір не містить.

На підставі вказаного Договору ОСОБА_1 перераховані кошти на картковий рахунок в сумі 8000,00 грн. На підтвердження цього позивачем надано платіжне доручення № 25600731 від 23.02.2021.

Як зазначає в позові позивач, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з Відомостями про щоденні нарахування та погашення заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 101303332 станом на 25.06.2021 становить 27768,78, яка складається з : боргу по тілу 6304,00 грн., боргу по відсотках 21464,78 грн.

08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т за умовами якого, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 101303332 від 23.02.2021 з додатком до нього: витягом з реєстру боржників до договору, на підставі якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кошти перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за споживчим кредитом № 101303332 від 23.02.2021 в розмірі 23250,00 грн.

24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з Додатком №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №101303332 від 23.02.2021.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України Про електронну комерцію визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про електронну комерцію моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Звернувшись з позовом, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» посилалось на те, що 22.02.2021 ОСОБА_1 підписав в електронному вигляді анкету-заяву на кредит №№101303332, яку він подав на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН».

23.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , як заначено в позові, укладений Договір в електронній формі, відповідно до п.1.1 умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2 - 1.5 Розділу 1 кредитного договору, сума кредиту становить 8000 у валюті - гривня; кредит надається строком на 30 днів з 23 лютого 2021 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25 березня 2021 року.

Умовами п. 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору.

З умов п. 6.1 договору вбачається, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ та доступний зокрема через сайт ТОВ та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Однак, встановлено, що кредитний договір не підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

На підставі вказаного Договору перераховані кошти на картковий рахунок в сумі 8000,00 грн. На підтвердження цього позивачем надано платіжне доручення № 25600731 від 23.02.2021.

Згідно з анкетою-заявою на кредит №101303332 від 23.02.2021, роздрукованою позивачем із сайту tengo.ua, в ній міститься інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, суми до повернення (з врахуванням комісії та процентів), анкетні даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача, а також процес оформлення та розгляду заяви №101303332.

Надана суду анкета-заява від 22.02.2021 як і договір про споживчий кредит від 23.02.2021 не підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача ОСОБА_2 .

Додаток №1 до договору про споживчий кредит №101303332 від 23.02.2021 - Графік платежів - також не містить підпису позичальника ОСОБА_1 .

Згідно з Відомостями про щоденні нарахування та погашення заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 101303332 на 25.06.2021 заборгованість становить 27768,78, яка складається з : боргу по тілу 6304,00 грн., боргу по відсотках 21464,78 грн.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 101303332 від 23.02.2021 з додатком до нього: витягом з реєстру боржників до договору, на підставі якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кошти перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за споживчим кредитом № 101303332 від 23.02.2021 в розмірі 23250,00 грн.

24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з Додатком №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №101303332 від 23.02.2021 року.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Вищевказані процесуальні обов`язки позивачем не виконані.

Посилання в апеляційній скарзі на доведеність укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит№101303332 від 23.02.2021, а також доведеність факту перерахування грошових коштів за вказаним договором про споживчий кредит №101303332 від 23.02.2021 року не обґрунтовані належними та допустимими доказами у справі.

Судом встановлено, що Індивідуальна частина договору про споживчий кредит №101303332 від 23.02.2021 не містить будь-яких відомостей про підписання її відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, або ж будь-яким іншим чином, а містить лише посилання на підписання такої частини Кредитного договору Кредитодавцем.

Відповідно до платіжного доручення №25600731 від 02.02.2021, платник ТОВ «МІЛОАН» через ПриватБанк перерахувало на банківську картку «MASTERCARD» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 8 000 грн. із зазначенням платежу: кошти згідно договору №101303332.

Не надано жодних доказів, що банківська картка «MASTERCARD» № НОМЕР_2 *34 належить ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит№101303332 від 23.02.2021., а також факту перерахування ОСОБА_1 від ТОВ «МІЛОАН» суми кредиту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Одноразового ідентифікатора за допомогою якого ОСОБА_1 був ідентифікований /варифікований Договір не містить.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ - ПОНГ» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 1 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді І.Б. Перепелюк

І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак