УХВАЛА

23 червня 2025 року

м. Київ

справа № 711/5752/24

провадження № 61-6662ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року у справі за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Львівський національний університет імені Івана Франка (далі - ЛНУ ім. І. Франка) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року, позов ЛНУ ім. І. Франка задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

25 травня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 06 травня 2025 року, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 22 вересня 2022 року у справі № 426/5368/16-ц,

від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у постановах Верховного Суду

від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 683/1417/19, від 12 жовтня 2020 року у справі № 686/2762/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011,

від 19 серпня 2021 року у справі № 910/12487/18, від 22 вересня 2022 року у справі № 924/1146/21, від 06 жовтня 2022 року у справі № 922/2013/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 904/7841/21, від 24 січня 2024 року у справі № 758/1834/21,

від 28 лютого 2024 року у справі № 627/907/21, від 20 березня 2024 року у справі № 369/15318/20, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 124 ЖК України та абзацу другого частини 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, на підставі недопустимих доказів, що передбачає вимоги пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана в строк передбачений статтею 390 ЦПК України, та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Безпосередньо у касаційній скарзі викладено клопотання про зупинення виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку, яке мотивовано тим, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутнє у власності або на праві користування житло, яке знаходиться поза межами тимчасово окупованих територій. Крім того, заявник зазначив, що у спірній квартирі проживає дитина - дочка заявника ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якої судом не вирішувалося питання про виселення.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Саме по собі подання касаційної скарги не є підставою для зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, ймовірність утруднення повороту виконання судового рішення внаслідок можливого його скасування, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та осіб, які не брали участі у справі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Отже, клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим та містити підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені належними доказами.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, колегія суддів вважає, що воно є необґрунтованим.

Відомостей про початок процедури примусового виконання оскаржених судових рішень (відкриття виконавчого провадження) заявником не надано.

У разі скасування оскаржених судових рішень, інтереси заявника забезпечені процесуальним механізмом повороту виконання судового рішення (стаття 444 ЦПК України). Обставин, які б могли ускладнити або унеможливити вказаний поворот виконання заявником не наведено.

Таким чином, заявником наразі не доведена необхідність зупинення виконання оскаржених судових рішень.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 397 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу № 711/5752/24 за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 15 січня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року у справі № 711/5752/24.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара