ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 672/5/23

провадження № 61-16867св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області,

відповідач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року під головуванням судді Федорук І. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І., у справі за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2023 року керівник Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним рішення Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 16 лютого 2022 року № 160/15-2022 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 »; зобов`язати ОСОБА_2 в особі батька ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього сина, повернути на користь Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2 га з кадастровим номером :05:005:0033, яка знаходиться за межами с. Веселець Хмельницького району Хмельницької області; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0033; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:005:0033, припинивши право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

В обґрунтування вимог вказував, що рішенням Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 16 лютого 2022 року № 160/15-2022 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , площею 2 га (кадастровий номер :05:005:0033) із земель колишньої колективної власності КСП «Урожай» за межами с. Веселець Хмельницького району Хмельницької області та надано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного рішення 02 червня 2022 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Земельна ділянка з кадастровим номером :05:005:0033 перетинає межі водного об`єкту, через вказану земельну ділянку протікає пересихаючий струмок без назви - права притока р. Сквила - права притока р. Смотрич - ліва притока р. Дністер (район басейну р. Дністер), на якому у багатоводні роки утворюється природна водойма.

Тому спірна земельна ділянка незаконно передана у власність фізичної особи, оскільки віднесена до земель водного фонду, в той час як законодавством не передбачено право безоплатної приватизації громадянами та юридичними особами земель водного фонду. Вказана земельна ділянка вибула із комунальної власності з порушенням ЗК України та ВК України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Городоцький районний суд Хмельницької області рішенням від 19 червня 2023 року позов задовольнив частково.

Зобов`язав ОСОБА_2 в особі батька ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього сина, повернути на користь Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2 га, кадастровий номер :05:005:0033, яка знаходиться за межами с. Веселець Хмельницького району Хмельницької області.

В іншій частині позову відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, у зв`язку з чим незаконно передана у власність ОСОБА_2 із земель водного фонду, тому ефективним способом захисту порушеного права держави в спірних відносинах є повернення земельної ділянки у володіння держави.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування рішення Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, суд зазначив, що це рішення вже реалізовано і вичерпало свою дію, скасування державної реєстрації земельної ділянки, а також державної реєстрації права власності, припинення права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку не є ефективним способом захисту порушеного права.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишив без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, а тому передана у власність позивача незаконно.

Разом з тим, з врахуванням періодичного пересихання в середні по водності та у маловодні роки струмка й природної водойми, виявлена експертом відсутність поверхневих водних об`єктів на час обстеження спірної земельної ділянки (24 березня 2023 року) не спростовує належність цієї ділянки до земель водного фонду.

При цьому, матеріали справи не містять даних про зміну цільового призначення земельного масиву в межах кадастрового кварталу :05:005 у порядку, встановленому статтею 20 ЗК України, із земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник зазначає, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 359/278/18-ц, від 26 квітня 2022 року у справі № 372/193/19. Суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили висновок експерта від 25 квітня 2023 року № 1037/023, яким встановлено, що в межах спірної земельної ділянки відсутні поверхневі водні об`єкти, в тому числі струмки, озера, ставки, річки, водосховища, канали, поверхневі водні об`єкти також відсутні і в радіусі 200 м від меж земельної ділянки.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування об`єкту водного фонду на вказаній земельній ділянці.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2024 року від Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Зазначало, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними відповідно до статті 21 ЗК України рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

У лютому 2024 року від керівника Волочиської окружної прокуратури до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Зазначав, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких розташовані водні об`єкти та землі, на яких хоча й не розташовані такі об`єкти, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Разом з тим, з врахуванням періодичного пересихання в середні по водності та у маловодні роки струмка й природної водойми, виявлена експертом відсутність поверхневих водних об`єктів на час обстеження спірної земельної ділянки (24 березня 2023 року) не спростовує належність цієї ділянки до земель водного фонду.

При цьому, матеріали справи не містять даних про зміну цільового призначення земельного масиву в межах кадастрового кварталу :05:005 у порядку, встановленому статтею 20 ЗК України, із земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення.

Тому спірна земельна ділянка незаконно передана у власність фізичній особі, оскільки віднесена до земель водного фонду, в той час як законодавством не передбачено право безоплатної приватизації громадянами та юридичними особами земель водного фонду. Вказана земельна ділянка вибула із комунальної власності з порушенням ЗК України та ВК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Городоцького районного суду Хмельницької області.

07 лютого 2024 року цивільна справа № 672/5/23 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

Рішенням Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 16 лютого 2022 року № 160/15-2022 за заявою ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 2 га кадастровий номер :05:005:0033 із земель бувшої колективної власності КСП «Урожай» за межами с. Веселець Хмельницького району Хмельницької області та надано її у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства.

02 червня 2022 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 02 лютого 2022 року № 593/281/-22 та долученого додатку № 1, земельна ділянка з кадастровим номером :05:005:0033 перетинає межі водного об`єкту, а тому перетинає межі земельної ділянки водного фонду.

За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області від 07 жовтня 2022 року № 1295 через земельну ділянку із кадастровим номером :05:005:0033 протікає пересихаючий струмок без назви - права притока р. Сквила - права притока р. Смотрич - ліва притока р. Дністер (район басейну р. Дністер), на якому у багатоводні роки утворюється природна водойма.

Факт перетину земельної ділянки із кадастровим номером :05:005:0033 об`єкту водного фонду підтверджується копією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 , зокрема, доданим викопіюванням до заяви ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою від 08 листопада 2021 року № 6180/г-23-2021.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з частиною першою статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі водного фонду.

За змістом частин першої, другої статті 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу; земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Судами встановлено, що за даними Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, повноважного державного органу, що реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, згідно з даними Державного земельного кадастру, картографічних матеріалів зйомок минулих років спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду.

Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області надано документи на підтвердження відмови громадянам у 2020-2021 роках у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в межах того ж кадастрового кварталу :05:005, що й спірна земельна ділянка із кадастровим номером :05:005:0033, саме з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки законам України - накладення земельних ділянок на землі водного фонду.

Ці дані цілком узгоджуються з даними Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області згідно картографічних матеріалів (топографічної карти, відповідних інтернет-ресурсів), що через спірну земельну ділянку протікає пересихаючий струмок (права притока річки Сквила), на якому у багатоводні роки утворюється природна водойма. В середні по водності та у маловодні роки струмок пересихає, відповідно, пересихає й природна водойма. При формуванні дощового паводка та весняної повені в середні по водності роки відновлюється стік в струмку і тимчасово утворюється природна водойма.

Таким чином, установивши, що земельна ділянка, яка передана рішенням Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 16 лютого 2022 року № 160/15-2022 у власність ОСОБА_2 , є землями водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим - обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України), суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про незаконність такого рішення, оскільки ОСОБА_2 незаконно отримав у власність земельну ділянку водного фонду, яка накладається на землі водного фонду.

Відповідач не надав жодного доказу про те, що земельна ділянка не віднесена до земель водного фонду.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15 (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду керуючись тим, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 71), від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)).

Суд, незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 вересня 2022 року у справі № 748/1230/21 (провадження № 61-4608св22), від 25 січня 2023 року у справі № 676/3119/20 (провадження № 61-12054св22).

З огляду на зазначене, установивши, що передана у власність відповідача земельна ділянка, яка перетинає межі водного об`єкту, належить до земель водного фонду, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права держави в цьому випадку є саме вимога про повернення земельної ділянки, тому позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки водного фонду підлягали задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 359/278/18-ц, від 26 квітня 2022 року у справі № 372/193/19 про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України є неможливим, колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, не є суперечливими.

Посилання в касаційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування об`єкту водного фонду на вказаній земельній ділянці є безпідставними, оскільки існування прибережних захисних смуг є законодавчо визначеним, а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги водоохоронної зони, зокрема станом на час вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки висновку експерта від 25 квітня 2023 року № 1037/023 яким встановлено, що в межах спірної земельної ділянки відсутні поверхневі водні об`єкти, в тому числі струмки, озера, ставки, річки, водосховища, канали, поверхневі водні об`єкти також відсутні і в радіусі 200 м від меж земельної ділянки, є необґрунтованими, оскільки зазначений висновок не спростовує належність цієї ділянки до земель водного фонду. При цьому, в середні по водності та у маловодні роки струмок пересихає, відповідно, пересихає й природна водойма. При формуванні дощового паводка та весняної повені в середні по водності роки відновлюється стік в струмку і тимчасово утворюється природна водойма.

Разом з тим, апеляційний суд правильно зазначив, що матеріали справи не містять даних про зміну цільового призначення земельного масиву в межах кадастрового кварталу :05:005 у порядку, встановленому статтею 20 ЗК України, із земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров