УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 635/387/25

провадження № 61-7227ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2025 року у складі судді Сухорукова І. М. та постанову Харківського апеляційного суду

від 06 травня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

Тичкової О. Ю.,

у справі за позовомОСОБА_1 до судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_5 про дискримінацію,

постановив ухвалу про наступне:

1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати процесуальні дії судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_5 при розгляді справи № 635/1408/24 фактом дискримінації ОСОБА_1 за соціальним статусом. Також на підставі пунктів 5, 7 частини першої статті 10 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» просив направити звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини стосовно надання висновку у вказаній в позові ситуації відносно наявності або відсутності в діях судді ОСОБА_5 дискримінаційних дій відносно ОСОБА_1 .

2. В обґрунтування позову вказав, що у справі № 635/1408/24 суддя ОСОБА_5 не приймає до уваги його заяви, подані на підставі положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), а натомість приймає і задовольняє заяви адвоката І. Шапошникова, який може дотримуватися вимог ЦПК, але подає до суду заяви, які не відповідають вимогам абзацу 2 частини четвертої статті 183 ЦПК. Це вказує на те, що суддя надає в справі перевагу адвокату І. Шапошникову за його професійним статусом. Тому позивач не бачить іншого способу для відновлення свого становища як учасника справи, окрім як подання даного позову. Вважає, що перелічені дії судді ОСОБА_5 є фактом прямої дискримінації його як позивача за соціальним статусом, оскільки він є пенсіонером.

3. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 06 травня 2025 року,у відкритті провадження у справі відмовлено.

4. Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що оскарженняу позовному провадженні процесуальних дій чи бездіяльності судді, пов`язаних із розглядом судової справи, нормами ЦПК чи іншими законами України не передбачено.

5. 05 червня 2025 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

6. Касаційну скаргу обґрунтував тим, що відмова у відкритті провадження у цій справі відносно застосування до позивача дискримінації суддею не тільки порушує норму статті 24 Конституції України, статей 6, 14 Європейської конвенції про права людини, а й знову застосовує до позивача дискримінацію. Законом прямо передбачено право на звернення до суду, якщо особа вважає, що до неї застосовано дискримінацію.

7. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої та шостої статті 394 ЦПК.

8. Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 7) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

9. Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, є наступне.

10. З матеріалів касаційного провадження та оскаржуваних судових рішень вбачається, що:

- 01 березня 2024 року позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Височанського селищного голови

ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди та посадової особи Височанської селищної ради ОСОБА_6 за порушення права на отримання інформації;

- суддею ОСОБА_5 було відкрито 20 лютого 2024 року провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, а відповідачам був встановлений строк на подання відзиву у 15 днів від моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження в справі. Цю ухвалу відповідачі отримали

25 березня 2024 року. Підготовче засідання було призначене

на 19 березня 2024 року, а потім перенесено на 23 квітня 2024 року;

- позивач вказує, що 22 квітня 2024 року, адвокат І. Шапошников, подав до суду заяву, в якій просив суд підготовче судове засідання провести без участі особи, яку він представляє, - ОСОБА_4. Заява ОСОБА_3 не містила відомостей про наявність у нього електронного кабінету і на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК, на думку позивача, підлягала поверненню. Але суд її не повернув, а визнав такою що треба прийняти до уваги;

- 23 квітня 2024 року І. Шапошников, в інтересах ОСОБА_4 , надав до суду відзив. Суддя ОСОБА_5, як вказує позивач, не надав йому можливості реалізувати подання відповіді на відзив, що визначено пунктом 12 частини другої статті 197 ЦПК. При тому як із заяви позивача, так і з факту подання відзиву І. Шапошниковим 23 квітня 2024 року суддя ОСОБА_5 розумів, що таку процесуальну дію позивач ще не виконав і не з власної провини. Крім того позивач зазначає, що суддя не дав оцінку поштовому відправленню відзиву на адресу позивача, яке було підроблене і свідчило про те, що цей відзив позивач отримати не зможе, так як про нього позивачу не могло бути відомо, або стало б відомо виключно в суді, при розгляді позовної заяви по суті. Суддя

ОСОБА_5 прийняв відзив до розгляду, незважаючи на те, що було пропущено строки його подання, а нормами ЦПК поновлення строку подання відзиву не передбачено;

- позивач вказує, що 29 серпня 2024 року, у судовому засіданні суддя ОСОБА_5 зачитав заяву адвоката І. Шапошникова про черговий перенос розгляду справи, хоча на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК він повинен був її повернути І. Шапошникову без розгляду;

- позивач стверджує, що при вирішенні справи по суті суддя

ОСОБА_5 рішення оформлював з урахуванням наданого

І. Шапошниковим відзиву, приймаючи аргументи відзиву як доказову базу, надану відповідачем. При розгляді справи суддя не розглянув п`ять заяв позивача і одне клопотання, звернення які стосувались порушення прав позивача І. Шапошниковим , і вжиття заходів, спрямованих на забезпечення судочинства відповідно норм ЦПК. Все це відбувалось при тому, що суд не брав до уваги відсутність у адвоката І. Шапошникова електронного кабінету в ЄСІТС, що зобов`язувало суддю ОСОБА_5, на підставі вимог абзацу другого частини четвертої статті 183 ЦПК, повертати І. Шапошникову його заяви без розгляду.

11. Перелічені дії судді ОСОБА_5, на думку позивача, є фактом прямої дискримінації його як позивача за соціальним статусом, оскільки він є пенсіонером.

12. Верховний Суд наголошує, що відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте в цій справі між позивачем та суддею юридичний спір не виникає, тому таку справу суд розглядати не може.

13. Вимоги позивача не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя.

14. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом. Тому оскарження дій судді/суду/ можливе лише в апеляційному та за певних умов у касаційному порядку у тій справі, в якій суддя/суд/ вчинив дії.

15. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року, справа № 757/43355/16-ц вказала, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій (пункт 62 постанови).

16. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені (пункт 63 цієї постанови).

17. Позивач, вказуючи на вчинення з боку судді ОСОБА_5 дикримінаційних дій, які призводять до порушення його процесуальних прав як сторони в справі, та які створюють перешкоду у можливості захисту ним власних прав та інтересів в межах судової справи, висловлює свою незгоду з діями головуючого судді ОСОБА_5 у цивільній справі щодо організації проведення підготовчого засідання, розгляду клопотань та здійснення дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

18. Чинне законодавство України дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя до відповідного суду вищої інстанції. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на незалежність суду (статті 126 і 129 Конституції України).

19. Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

20. Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у цій справі, оскільки незалежно від формулювання позовних вимог, вони фактично стосуються оскарження процесуальних дій чи бездіяльності судді, пов`язаних із розглядом іншої судової справи, в якій позивач є стороною, а нормами ЦПК чи іншими законами України не передбачено оскарження таких дій у позовному провадженні.

21. Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, зводяться до його незгоди з висновками судів попередніх інстанцій та оцінкою доказів, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

22. З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 травня 2025 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 травня 2025 року у справі № 635/387/25.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков