Справа № 473/5532/24
РІШЕННЯ

іменем України

"30" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування

встановив

02 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, в якому після зміни предмету позову, остаточно просив встановити факт належности правовстановлюючого документу Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , встановити факт належності правовстановлюючого документу Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , визнати право власності в порядку спадкування на частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та право власності в порядку спадкування на частку земельної ділянки після смерті спадкодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_6 . Єдиними спадкоємцями за законом були - її чоловік (дідусь позивача) ОСОБА_5 та син (батько позивача)

ОСОБА_7 , які не оформили за свого життя право на спадщину нотаріально, оскільки фактично прийняли спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном, згідно зі ст. 549 ЦК УРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача ОСОБА_5 , разом з померлим на момент смерті були зареєстровані та проживали: його син (батько позивача) ОСОБА_7 , невістка (мати позивача) ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 . Єдиним спадкоємцем за законом був його син (батько позивача) ОСОБА_7 , який не оформив за свого життя право на спадщину в нотаріальному порядку, оскільки фактично прийняв спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном, згідно із ст. 549 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_7 . Після його смерті єдиними спадкоємцями є: його дружина (мати позивача) ОСОБА_2 та позивач (син) ОСОБА_1 , які на момент смерті спадкодавця постійно проживали разом, однією сім`єю по АДРЕСА_1 .

11 липня 2023 року за №82/02-31 приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М., позивачу надано роз`яснення щодо норм чинного законодавства та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питань стосовно успадкування майна, яке належало батькові ОСОБА_7 .

Відмова вмотивована тим, що надані документи на житловий будинок неможливо прийняти у якості правовстановлюючих документів, так як існують деякі розбіжності, які унеможливлюють безспірність факту належності будинку померлим особам. Також були зауваження стосовно правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. Так, один із державних актів виданий ОСОБА_3 , тоді як актовим записом про смерть визначено її як ОСОБА_6 . Інший державний акт видано ОСОБА_4 , тоді як актовим записом про смерть його визначено як ОСОБА_5 , що унеможливлює прийняття цих документів у якості правовстановлюючих.

В адміністративному порядку дане питання врегулювати не можливо. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельних ділянок, кожна з них по 5,1 га, призначених для ведення селянського (фермерського) господарств, державні акти на право приватної власності на землю видані Трікратівською сільською радою 18 березня 1994 року за №40 та 41.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2025 року прийнято заяву про зміну предмету позову.

18 березня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, в якій позивачка просила визнати за нею право власності на частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 на правл власності в порядку спадкування на часту земельної ділянки після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача адвокат Боднарук В.В. не з`явився від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він повністю підтримує позовні вимоги та визнає заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 викладені у зустрічній позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Мальченко І.О. не з`явилися, від представника відповідача адвоката Мальченко І.О. надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без їх участі, не заперечують проти задоволення заявлених позовних вимог та просить задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Представник третьої особи Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують.

Третя особа приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. в судове засідання не з`явилася, від неї на адресу суду надійшли письмові пояснення..

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов та зустрічний позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області померла ОСОБА_6 . (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 21 лютого 2025 року а.с.101).

Відповідно до довідки старости Трикратського старостинського округу Олександрівської селищної ради від 17.05.2023 року №343 ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані та проживала її чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 та невістка ОСОБА_2 . (а.с.18).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 5,1 га, яка розташована на території Трикратівської сільської ради народних депутатів та призначена для ведення селянського (фермерського господарства). Державний акт на право приватної власності на землю серії МК №2133, що був виданий 18 березня 1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Трикратівської сільської ради № 37 від 15.09.1994 року на ім`я - ОСОБА_3 . (а.с. 35).

Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті, які прийняли спадщину, оскільки проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем є її чоловік чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 . (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 26 лютого 2025 року а.с.121).

Відповідно до довідки старости Трикратського старостинського округу Олександрівської селищної ради №342 від 17.05.2023 року на момент смерті ОСОБА_5 , який проживав та був зареєстрований АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали син ОСОБА_7 , невістка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_1 . (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої увійшла частка житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , (до перейменування Братська) що належала померлому на підставі Свідоцтва на право власності на житловий будинок, видане 03 березня 1990 року (а.с.26). Відповідно до рішення №3 від 23 лютого 1999 року виконавчого комітету Трикратівської сільської ради Вознесенського району вул.. Братська змінена на АДРЕСА_2 .

Також до складу спадщини увійшла частка земельної ділянки, що була успадкована, ОСОБА_5 після смерті його дружини ОСОБА_3 . Та земельна ділянка площею 5,1 га, що розташована на території Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства. Державний акт серії МК №2123, виданий 18 березня 1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Трикратівської сільської ради від 15.09.1992 № 37 на ім`я ОСОБА_4 . (а.с. 36).

Спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину є його син ОСОБА_7 . (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Трикрати Вознесенського району помер ОСОБА_7 . (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 09 жовтня 2012 року а.с.21)

Спадкоємцями за законом першої черги є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 , які прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою старости Трикратського старостинського округу Олександрівської селищної ради від 17.05.2023 року за №341. (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 : частка житлового будинку належала померлому на підставі Свідоцтва на право власності на житловий будинок, яке було видане 03 березня 1990 року, право власності на яку зареєстровано 03 березня 1990 року у Вознесенському МБТІ за реєстраційним номером 252.; частка житлового будинку була успадкована ним після смерті батька ОСОБА_5 , однак Свідоцтво про право на спадщину за законом отримано не було.

До складу спадщини також увійшла земельна ділянка площею 5,1 га, що розташована на території Трикратівської сільської ради, цільове призначення ведення селянського (фермерського) господарства, яка згідно Державного акту серій МК № 2133 належала його матері ОСОБА_3 та була успадкована ним після її смерті, але не оформлена належним чином.

До складу спадщини також увійшла земельна ділянка площею 5,1 га, що розташована на території Трикратівської сільської ради, цільове призначення ведення селянського (фермерського) господарства, яка згідно Державного акту серій МК № 2123 належала його батьку ОСОБА_5 та була успадкована ним після його смерті, але не оформлена належним чином.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало померлому батькові ОСОБА_7 . Однак нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з стосовно спадкування майна ОСОБА_7 , оскільки правовстановлюючи документи на житловий будинок та земельні ділянки неможливо прийняти у якості правовстановлюючих документів, так як існують деякі розбіжності в написанні прізвищ та по батькові спадкодавців. (довідка роз`яснення від 11.07.2023 року № 82/02-31 а.с.12).

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст.ст. 1217, 1223 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.21 п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та з врахуванням неможливості оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, та відсутність належного правовстановлювального документа на будинок та земельні ділянки у власника, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість визнання за спадкоємцями права власності на належні їм частки в житловому будинку та земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,1 гектарів, розташовану на території Трикратівської сільської ради, призначення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №2133, що був виданий 18 березня 1994 року належала ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,1 гектарів, розташовану на території Трикратівської сільської ради, призначення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №2123, що був виданий 18 березня 1994 року належала ОСОБА_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,1 гектарів, розташовану на території Трикратівської сільської ради, призначення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №2133, що був виданий 18 березня 1994 року належала ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,1 гектарів, розташовану на території Трикратівської сільської ради, призначення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №2123, що був виданий 18 березня 1994 року належала ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2025 року.

Суддя: М.М. Ротар