У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Будзан Л.Д., за участю секретаря судового засідання Лебідь О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки.

26 червня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій останній просить суд: зупинити проведення ДП «СЕТАМ» голландського аукціону за лотом №579893; заборонити ДП «СЕТАМ» вчиняти дії по проведенню голландського аукціону за лотом №579893 з продажу права вимоги за кредитним договором №86706С20 від 15.08.2006р. та договором іпотеки №86706722 від 15.08.2006р. двокімнатної квартири загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до розгляді по суті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійним договору іпотеки в рамках цивільної справи №758/14925/24; заборонити АТ «Державний експортно-імпортний банк України» вчиняти дії по проведення голландського аукціону за лотом №579893 з продажу права вимоги за кредитним договором №86706С20 від 15.08.2006р. та договором іпотеки №86706722 від 15.08.2006р. двокімнатної квартири загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до розгляді по суті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійним договору іпотеки в рамках цивільної справи №758/14925/24; накласти арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви посилається на те, що відповідачем - Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було виставлено на продаж через ДП «Сетам» право вимоги за кредитним договором №86706С20 від 15.08.2006 та договором іпотеки №86706222 від 15.08.2006р. між ОСОБА_3 та АТ «Державний експортно- імпортний банк України» двокімнатної квартири загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладеними між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України». Вказаний голландський аукціон з ініціативи АТ «Державний експортно-імпортний банк України» проводився через ДП «Сетам» в період з лютого по травень 2025р. В рамках даного аукціону неодноразово проводились торги з продажу належного АТ «Державний експортно-імпортний банк України» вищезгаданого права вимоги і останній такі торги проводились 30 травня 2025 року. Крім того, відповідно до публікації від 18 червня 2025 року ДП «Сетам» АТ «Державний експортно-імпортний банк України» знову в рамках вказаного голландського аукціону виставлено на продаж право вимоги за кредитним договором №86706С20 від 15.08.2006 та договором іпотеки №86706Z222 від 15.08.2006 між ОСОБА_3 двокімнатної квартири загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , права вимоги виставлені на продаж під лотом 579893. на 03 липня 2025 року. Стверджує, що реалізація спірної квартири, яка є предметом іпотеки на вказаному аукціоні унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

Згідно протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 26.06.2025 для розгляду заяви визначено суддю Будзан Л.Д.

30.06.2025 матеріали заяви передано судді Будзан Л.Д. для розгляду.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, виходячи з аналізу ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Пунктом 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог у даній цивільній справі є визнання недійсним договору іпотеки №86706Z222 від 15.08.2006, укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Державний експортно-імпортний банк». Предметом іпотеки за вказаним договором є двокімнатна квартира загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача вказує про те, що відповідач АТ «Державний експортно-імпортний банк» фактично здійснює дії щодо відчуження права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що в подальшому може призвести до утруднення чи зробити неможливим виконання рішення суду, та суд частково вважає дані доводи такими, що заслуговують на увагу.

За таких обставин, з урахуванням кола сторін, підстав та предмету позову, стороною позивача на даній стадії достатнім чином обґрунтовано, що невжиття такого виду забезпечення позову як арешт майна (квартири, яка є предметом іпотеки) може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, та суд вважає підтвердженим факт того, що на даний час відповідачем АТ «Державний експортно-імпортний банк» з високою ймовірністю може бути вчинено низку дій щодо відчуження права вимоги за договором іпотеки, предметом якого є спірна квартира, що в подальшому призведе до її відчуження третім особам.

Разом з цим в частині вимог заяви про зупинення проведення ДП «СЕТАМ» голландського аукціону за лотом №579893; заборони ДП «СЕТАМ» вчиняти дії по проведенню голландського аукціону за лотом №579893; заборони АТ «Державний експортно-імпортний банк України» вчиняти дії по проведенню голландського аукціону за лотом №579893, суд вважає за доцільне відмовити, оскільки запропонований представником позивача вид забезпечення позову застосовується виключно у цивільних справах про визнання права власності на майно (Постанова Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 757/22558/20).

При цьому, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що права позивача можуть бути порушені у разі невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

За таких обставин клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки, задовольнити частково.

Накласти арешт, до вирішення спору по суті, на: двокімнатну квартиру загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, а державному реєстратору - для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду через Подільський районний суду міста Києва.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Леся БУДЗАН