Справа № 195/314/25
Провадження № 2/195/206/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2025 року с-ще Томаківка

Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Левкович І.В.,

представника позивача адвоката Резніченко Л.І.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Резніченко Людмила Іванівна, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий Михайло Євгенійович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В минулому ОСОБА_3 мав господарські відносини з батьком позивача ОСОБА_4 , який на жаль раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Результатом цих відносин було укладання Фермерським господарством «Скорук М.А.» з ОСОБА_3 договір оренди землі, предметом яких була земельна ділянка площею 12,650 га, що розташована на території Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області та належала ОСОБА_3 на праві власності.

В ході вищевказаної співпраці, 31.08.2010 року, ОСОБА_3 залишив на користь ОСОБА_2 заповіт, згідно якого розпорядився заповісти 1/2 частку земельної ділянки, яка має загальну площу 12, 650 га та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Оскільки на той час всіма справами господарства родини « ОСОБА_5 » займався ОСОБА_4 , його син ОСОБА_2 не знав про існування заповіту на його користь. Про це йому також не повідомив батько, оскільки смерть батька була раптовою.

ОСОБА_3 був для позивача сторонньою людиною, мешкав в іншому селі, а тому позивачу також не було відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Про смерть ОСОБА_3 та наявність заповіту, позивач дізнався випадково, від його дружини ОСОБА_1 в кінці січня 2025 року. Оскільки відповідачка постійно проживала разом з померлим, вона вважається такою, що прийняла спадщину автоматично. Саме з цієї причини, вона не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у 6-ти місячний строк.

Зі слів відповідачки, з метою отримання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 12,650 га, що розташована на території Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, вона звернулась до нотаріуса наприкінці 2024 року. Але нотаріус повідомив їй, що не може видати свідоцтво про право власності в порядку спадкування, оскільки її чоловік залишив на частину майна заповіт на користь позивача.

Після отримання цієї інформації ОСОБА_2 03 лютого 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудового М.Є. із заявою про прийняття спадщини, але отримав від нотаріуса лист від 03.02.2025 року №27/02-14, яким позивачу було роз`яснено, що він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки в 6-ти місячний термін після смерті спадкодавця позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини згідно ст. 1272 ЦК України тягне за собою втрату права на неї, однак призводить до виникнення у спадкоємця права на визначення в судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини. З цих підстав нотаріусом запропоновано позивачу звернутися до суду для вирішення питання щодо надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач вказує в позові, що зазначені причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, можуть бути визнані судом поважними, оскільки позивач не знав про смерть ОСОБА_3 , а також про наявність заповіту щодо майна спадкодавця на його користь, довідався про нього після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини, отже ці причини є об`єктивними та істотними.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила суду, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Він мав господарські відносини із батьком позивача. Результатом цих відносин було укладання договору оренди земельної ділянка, яка на цей час складає спадкову масу. В 2010 році ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я позивача. Оскільки всіма справами господарства займався батько позивача, позивач не знав про існування цього заповіту. У 2012 році у ДТП раптово загинув батько позивача та не встиг повідомити сина про існування заповіту. Позивач дізнався про наявність заповіту у січні 2025 році від відповідачки. Крім того, представник позивача суду пояснила, що позивач та ОСОБА_3 один одного не знали.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що у січні 2025 року вона не зустрічалася із позивачем та ніяких розмов з ним не було, вона не повідомляла. Про смерть чоловіка, позивачу зателефонував нотаріус та повідомив, що треба звертатися до суду. Крім того, відповідачка суду пояснила, що прожили вони із чоловіком 54 роки. Її чоловік алкоголь, наркотичні засоби не вживав, т.я. в 36- річному віці захворів діабетом. Про заповіт він ніколи нічого не казав. Маючи трьох дітей, він не міг скласти заповіт на іншу дитину. Старший син відповідачки служить в ЗСУ, однак на цей час його відпустили доглядати за нею, т.я. вона з 2004 року є інвалідом другої групи. Крім того, відповідачка пояснила, що її чоловік ніколи позивача не згадував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий М.Є. надав суду заяву, в якій просить позовну заяву розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Суд, заслухав пояснення представника позивача, пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу вимог ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього часу виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України (статті 1268, 1269) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 УК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року по справі № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини колегія суддів враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно розяснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно копії ЗАПОВІТУ від 31 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В., громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на випадок смерті зробив наступне заповітнє розпорядження: частку земельної ділянки, яка має загальну площу 12.650 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Томаківської селищної ради, Томаківського району, Дніпропетровської області, заповідав ОСОБА_2 , 1982 року народження (а.с.10).

Крім того, наявність вищевказаного заповіту підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 78482715 від 25.09.2010 року ( а.с.60).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років, актовий запис № 256 Томаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21 березня 2024 року (а.с.62).

Згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 25.09.2024 року громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 21 грудня 1971 року у Сергіївській сільській раді, Томаківського району, Дніпропетровської області, актовий запис № 13 від 22 грудня 1971 року (а.с.65).

Вищевказаний факт також підтверджується копію свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.64 об.стор).

Відповідно до копії довідки відділу реєстрації ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області № 93 від 18.09.2024 року громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також за цією адресою була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - дружина померлого (а.с.64).

Згідно копії заяви громадянина ОСОБА_2 від 03.02.2024 року, останній звернувся із заявою до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є., в якій просить надати роз`яснення щодо можливості оформлення його спадкових справ за заповітом на спадкове майно померлого ОСОБА_3 (а.с.69 об.стор).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є., останній інформує громадянина ОСОБА_2 про неможливість оформлення спадкових прав, т.я. останнім не надано заяву про прийняття спадщини, яка передбачена ст.1269 ЦК України, не пред`явлено доказів про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою (а.с.12-13).

Згідно копії заяви громадянина ОСОБА_2 від 03.02.2024 року, останній просить приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із зверненням до суду (а.с.11).

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 громадянка ОСОБА_1 , 1952 року народження, є інвалідом ІІ групи довічно.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна чи відкриття спадщини; складні умови праці; перебування спадкоємців на військовій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22.

На обґрунтування підстав поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивач посилалася на його необізнаність про смерть громадянина ОСОБА_3 ..

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 суд дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про факт смерті не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22, від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23, від 25 лютого 2025 року у справі № 344/584/24, від 09 квітня 2025 року у справі № 522/953/23, від 07 травня 2025 року у справі № 760/18418/23.

Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.

Обставини, вказані позивачем, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач фактично проживав та проживає у Нікопольському районі, Дніпропетровської області. Громадянин ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Сергіївка, Нікопольського району, Дніпропетровської області. Із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті громадянина ОСОБА_3 позивач звернулася 03 лютого 2025 року - через десять з половиною місяців після смерті спадкодавця, тобто із значним пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд бере до уваги пояснення позивача відносно того, що у січні 2025 року вона не зустрічалася із позивачем та ніяких розмов з ним не було.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що твердження позивача про те, що саме у січні 2025 року він від позивачки дізнався про смерть громадянина ОСОБА_3 є хибними.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для відмови визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 265, 268, 280, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні позовних вимог громадянина ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Резніченко Людмила Іванівна, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий Михайло Євгенійович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: https://court.gov.ua/sud0442/.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа: приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий Михайло Євгенійович, юридична адреса: 53500, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с-ще Томаківка, вул. Лікарняна, б.2Г.

Суддя: Л. В. Колодіна