У Х В А Л А

30червня 2025року м. Київ

Справа № 757/62091/17

Провадження: № 22-ц/824/118/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., суддівВерланова С. М.,Нежури В. А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішенняПечерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням суддіНовака Р. В.,

у справі за позовомКостюка Олега Олександровича до ДержавиУкраїна в особіДержавноїказначейськоїслужбиУкраїни, ГенеральноїпрокуратуриУкраїни, прокуратуриІвано-Франківськоїобласті про стягненняморальноїшкоди,

у с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив08 березня 2023 року засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

15 березня 2023 року справу витребувано із суду першої інстанції.

25 червня 2025 року цивільна справа №757/62091/17надійшла до Київського апеляційного суду.

Однак, апеляційнепровадження за апеляційноюскаргоюне може бути відкрите з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

В той же час пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; та пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Результат аналізу вказаної процесуальної норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто, законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Тобто, строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним і поновленню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктами 1,2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 523/1781/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 493/1858/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 613/1166/15-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 171/506/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 754/2141/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 761/30419/19, від 30 січня 2023 року у справі № 761/21976/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 208/805/20, від 24 квітня 2023 року у справі № 755/19216/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 465/3861/16-ц.

У разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми (постанова Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17).

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 рокуу справі № 361/161/13-ц.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 111).

Крім того, ОСОБА_1 в межах розгляду справи, направляв на адресу Печерського районного суду відповідь на відзив( а. с. 100-108).

Також до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив відповідь на заяву від 09 січня 2023 року з якої убачається, що працівниками Печерського районного суду м. Києва двічі направлялась копія рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року, а саме 17 жовтня 2021 року та 30 січня 2023 року.

Також у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 зазначив, що рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено 19 жовтня 2021 року, отже, ОСОБА_1 , який є позивачем у справі, було достеменно відомо про розгляд справи за поданим позовом, а тому ОСОБА_1 не є особою, яка не була повідомленою про розгляд справи, обставин непереборної сили, внаслідок виникнення яких, було пропущено строк на апеляційне оскарження,скаржником не зазначено.

Щодо доводів скаржника про те що, пропуск строку на подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року стався виключно через обставини неереборної сили оцінюється критично виходячи з наступного.

ЧиннийЦивільнийпроцесуальний кодекс не міститьвизначеннятерміну «обставиннепереборноїсили».

Визначення «обставининепереборноїсили» дається в ЗаконіУкраїни «Про торгово-промисловіпалати в Україні»

Так, відповідно до ч. 2 ст. 14-1 цього Закону форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Слідзазначити, щоВерховний Суд в своїхрішеннянеодноразовонаголошує, шоповажними причинами пропущення строку є обставини, щопозбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежатьвідволевиявленнязаявника і пов`язані з дійсноістотнимиперешкодамичитруднощами, щоунеможливилиабосуттєвоускладнилиможливістьсвоєчасногозвернення до суду у визначений законом строк. Ціобставинимають бути підтвердженіналежними та допустимимидоказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певнийпроцесуальний строк, суд у кожному конкретному випадкуоцінюєсукупністьобставин на свійрозсуд (постанова Верховного Суду від 09 квітня 2020 року по справі № 638/13008/18 (провадження № 61-2607св19), постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 2-1368/07 (провадження № 61-6923св19).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що дії судді першої інстанції в розумінні Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» не є обставинами непереборної сили. Крім того, колегія суддів відмічає, що з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року надіслано судом до реєстру17.10.2021.Зареєстровано: 18.10.2021. Забезпечено надання загального доступу: 19.10.2021.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

При цьому, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на рішення Печерськогорайонного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року лише у березні 2023 року, тобто, після спливу значного періоду часу з дня складення повного тексту судового рішення, про те, що заявнику було відомо.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом ізтим, питаннящодопоновлення строку на оскарженняперебуває в межах дискреційнихповноваженьнаціональнихсудів, однактакіповноваження не є необмеженими, тому відсудіввимагаєтьсявказуватипідстави для поновлення строку. Протенавітьтодіможливістьпоновлення не буде необмеженою, оскількисторони врозумніінтервали часу маютьвживатизаходів, щобдізнатися про стан потрібногоїм судового провадження. У кожнійсправі суди маютьперевіряти, чивиправдовуютьпідстави для поновленнястроків для оскарженнявтручання у принцип юридичноївизначеності.

Європейський суд з прав людинизауважує, щопроцесуальнінормипризначенізабезпечитиналежневідправленняправосуддя та дотримання принципу правовоївизначеності, а також про те, щосторониповиннімати право очікувати, щоцінормизастосовуються. Принцип правовоївизначеностізастосовується не лишещодосторін, але й щодонаціональнихсудів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Апеляційний суд зауважує, що в будь-якому випадку, як зазначено вище, сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Оскількиапеляційну скаргу подано на судове рішення після спливу одного року з дня складення його повного тексту, а винятків, визначених, частинами 1, 2 статті 358 ЦПК України, не встановлено, у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Печерськогорайонного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 рокувідмовити.

Ухвала набираєзаконноїсили з моменту їїпідписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягомтридцятиднів шляхом поданнякасаційноїскаргибезпосередньо до суду касаційноїінстанції.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: С. М. Верланов

В. А. Нежура