Справа № 467/784/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання - Рожкової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років.

Зокрема, позовні вимоги обгрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина ОСОБА_3 , у зв`язку із чим на даний час перебуває у декретній відпусті. Внаслідок такого вона не має змоги працювати і самостійно забезпечувати належне утримання дитини.

Через догляд за дитиною вона також потребує матеріальної допомоги на своє утримання, оскільки позбавлена можливості отримувати власний дохід.

Водночас, відповідач проживає окремо, має заробіток і відповідно до закону зобов`язаний утримувати свою дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років.

За таких обставин, позивач висунула вимогу про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімум у для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття.

А так сом і вимогу про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років, себто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Процесуальні дії у справі

Спрощене позовне провадження із повідомленням сторін у цій справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2025 року.

Позиція сторін

Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, однак, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання заявлених нею позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не прибув, надав заяву, із якої слідує, що він позовні вимоги визнає повністю і просить розглядати справу за його відсутності.

Такі обставини, в силу ч.1 ст. 223 ЦПК України, дозволили суду розглянути справі та ухвалити рішення за відсутності сторін.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази

І. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини

У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, установив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки.

В судовому засіданні установлено, що 17 лютого 2024 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №24 ( а.с.6).

Відповідач є батьком дитини ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.7).

Наразі дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач проживає окремо, вихованням дитини не займається.

Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття.

Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини.

При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України).

Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, про що, зокрема, свідчить звернення до суду із цим позовом.

За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При висуненні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, як має місце у цьому випадку, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину/дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і має право вибору щодо способу їх стягнення.

При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, зокрема, те, що вона проживає разом з матір`ю і перебуває на даний час на її утриманні.

А також суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який, зокрема, має задовільних стан здоров`я, інших утриманців не має.

При цьому, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини.

Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що заявлений позивачем, як то, 1/4 частини його заробітку (доходу), але у будь якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України.

На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 04 червня 2025 року.

І як наслідок, позовна вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає до повного задоволення.

ІІ. Стосовно питання стягнення аліментів на утримання дружини

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

За правилом ч.4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частина шоста статті 84 СК України визнає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу.

У цій справі відповідача підтвердив свою спроможність надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років, оскільки надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав повністю.

При цьому, суд не надає оцінку матеріальному становищу позивачки, так як її право на утримання до досягнення дитиною трьох років не ставиться у залежність від такого становища.

Наступне працевлаштування дружини не припиняє її права на утримання, передбачене ч.2 ст. 84 СК України.

Звідси суд приходить до висновку про задоволення й другої вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення спільною дитиною трьох років.

Тому з мотивів, що наведені вище, суд приймає рішення про повне задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI ( з наступними змінами і доповненнями) позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Тож, у цьому випадку, з урахуванням повного задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача.

Так як позивачем пред`явлено дві вимоги, які повністю задоволені судом, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

З цих мотивів, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 279, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (одна четверта) частки від усі видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 червня 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чоти ста двадцять дві ) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційноїскарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина Явіца