КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/18870/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8697/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чекулаєва С.О., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і в кв. НОМЕР_1 , надає зазначені послуги у тому числі і відповідачам, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг згідно затверджених уповноваженими органами тарифів.

З моменту набуття права власності на житло, відповідачі отримують від позивача комунальні послуги, від вказаних послуг не відмовлялись та фактично споживають їх.

Вказував, що відповідачі не виконують належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року з централізованого опалення у розмірі 24 654,38 грн., 6 726,47 грн. - централізоване постачання гарячої води за період з квітня 2018 року по квітень 2024 року та з абонентське обслуговування з березня 2022 року по березень 2024 року у розмірі 88,74 грн.

Разом з тим, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті за житлово-комунальних послуг позивач просив стягнути в судовому порядку суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а також з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 :суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року у розмірі 24 654 гривень 38 коп.; суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води з квітня 2018 року по квітень 2024 року 6 726 гривень 47 коп.; суму заборгованості за абонентське обслуговування з березня 2022 року по квітень 2024 року у розмірі 888 гривень 74 коп.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 310,65 грн.; 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 23,86 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 1 749,13 грн.; 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 615,85 грн.;судовий збір в розмірі 3 028 гривень 00 коп. (а.с. 1-4).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року позов ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС»: суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року у розмірі 24 645 гривень 38 коп.; суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води з квітня 2018 року по квітень 2024 року 6 2726 гривень 47 коп.; суму заборгованості за абонентське обслуговування з березня 2022 року по квітень 2024 року у розмірі 888,74 гривень 74 коп.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 31,65 грн.; 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 23,26 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 1 749,13 грн.; 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 615,85 грн.; судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп. (а.с. 25-28).

Не погодившись з рішенням районного суду, 03 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнути судові витрати (а.с. 43-47).

На обґрунтування скарги зазначав, що резолютивна частина передбачає стягнення 62726,47 грн. за послуги з постачання гарячої води, однак позовна заява містить вимоги про стягнення за вказані послуги 6 726,47 грн. Тобто, суд вийшов за межі позовних вимог і присудив стягнення значно більше.

Крім того, позивач приховав той факт, що гаряче постачання в квартиру НОМЕР_1 було зупинено 01.11.2016 року, в тому числі за участю представників позивача, поставлена заглушка і здійснене опломбування пломбою № R19440398, про що свідчить акт від 1.11.2016 року. Спочатку позивач припинив нараховувати кошти за гаряче водопостачання, але з 2018 року відновив нарахування. Вказував, що він неодноразово звертався до позивачів як письмово, так і засобами електронної пошти. Таким чином, позивач грубо ігнорує фактичні обставини справи, вводить в оману суд.

Вказував, що розрахунок заборгованості послуг з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії не містить дані щодо показників індивідуальних засобів обліку, якими квартира 55 обладнана, а саме лічильник тепла UltraHEAT2WR6 (номер 67428177). Цей лічильник тепла був повірений в 2021 році 22 вересня, про що свідчать акт введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 22.09.2021 року, свідоцтво про повірку цього лічильника. В акті зазначено показники станом на 22.09.2021 року - накопичена кількість теплоти 16929 ГДж, накопичений об`єм - 293,99 куб.м. Про наявність лічильника позивач неодноразово повідомлявся, в тому числі засобами електронної пошти.

Довідки про нарахування заборгованості без врахування даних індивідуальних лічильників не відображають обсяги споживання послуг з теплопостачання, а тому не є належними доказами, які встановлюють розмір заборгованості.

Враховуючи, що надані позивачем розрахунки заборгованості не містять даних про показники обліку лічильника, встановленого у квартирі НОМЕР_1 , позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт заборгованості відповідачів саме у визначеному позивачем розмірі.

Вказував, що позовна заява та судові повістки не направлялись на поштове відділення відповідачів.

Крім того, посилався на те, що відсутній обов`язок відповідачів сплачувати такий платіж, як абонентське обслуговування.

Вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій і інфляційних нарахувань є похідними від основних, а тому не підлягають задоволенню (а.с. 43-47).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

При цьому, суд апеляційної інстанції забезпечив права осіб які беруть участь у справі надати відзив (доводи, пояснення тощо) направивши повідомлення про розгляд справи апеляційним судом. Відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були сповіщені врученням повідомлення особисто адресатам про що є відмітки працівників пошти про вручення поштових відправлень суду (а.с. 68-85).

У справі GORYACHYY v. Ukraine (№ 43925/18 рішення в цій справі ухвалене Комітетом 24 лютого 2022 року, оприлюднене 15 вересня 2022 року та є остаточним), ЄСПЛ зауважив, що згідно з національним законодавством апеляційний суд мав обов`язок повідомити заявника про майбутню апеляцію та запропонувати йому викласти свої доводи. На відміну від багатьох інших справ, розглянутих ЄСПЛ, де у відповідних матеріалах не було доказів того, що належна кореспонденція була надіслана заявникам (див., наприклад, «Стрижак проти України», № 72269/01, § 39, 8 листопада 2005 року; Hudakova and Others v. Slovakia, № 23083/05, §§ 30-32, 27 квітня 2010 року; і Лазаренко та інші, згадане вище, §§ 36 і 43), у цій справі докази, надані сторонами, показали, що 4 квітня 2016 року апеляційний суд справді надіслав заявнику рекомендованим листом повідомлення про апеляційну скаргу відповідача. Отже, виявляється, що національний суд належним чином дотримався вимоги, встановленої національним процесуальним законодавством.

ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи (див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/98, вересня 2001 року).

Інакше кажучи, органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви заявника про те, що його права за пунктом 1 статті 6 Конвенції були порушені (див. Yeremeyev v. Ukraine, (dec.) [Committee], № 64766/12, §§ 31 і 32, 26 березня року, та Sydorenko v. Ukraine (dec.) [Committee], №73193/12, § 32, 18 лютого 2021 року).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції. Яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач посилався на те, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і в кв. НОМЕР_1 , надає зазначені послуги у тому числі і відповідачам, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг згідно затверджених уповноваженими органами тарифів. Вказував, що відповідачі не виконують належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг у зв`язку з чим з`явилась заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Теплопостачсервіс» починаючи з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надає зазначені послуги, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема, рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на утриманні та обслуговуванні ТОВ «Теплопостачсервіс».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить кв. АДРЕСА_3 , із визначенням частки у праві власності - по 1/3 (а.с. 5).

Згідно з розрахунками ТОВ «Теплопостачсервіс за адресою: АДРЕСА_4 , обліковується заборгованість: за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року у розмірі 24 645 гривень 38 коп.; за послуги з постачання гарячої води з квітня 2018 року по квітень 2024 року у розмірі 6 726 гривень 47 коп. та за абонентське обслуговування з березня 2022 року по квітень 2024 року у розмірі 888,74 гривень 74 коп. (а.с. 6-9).

Крім того, позивачем на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, що становить: 3% річних - 23,86 грн., інфляційна складова - 310,65 грн.; на суму заборгованості за послуги з гарячого водопостачання здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, що становить: 3% річних - 615,85 грн., інфляційна складова - 1 749,13 грн. (а.с. 6-9).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з боку відповідачів не надано суду доказів на підтвердження виконання ними своїх зобов`язань, передбачених законом, по оплаті за спожиті комунальні послуги.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що розрахунок заборгованості послуг з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії не містить дані щодо показників індивідуальних засобів обліку, якими квартира 55 обладнана, а саме лічильник тепла Ultra HEAT 2WR6 (номер 67428177). Цей лічильник тепла був повірений в 2021 році 22 вересня, про що свідчать акт введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 22.09.2021 року, свідоцтво про повірку цього лічильника. В акті зазначено показники станом на 22.09.2021 року - накопичена кількість теплоти 16929 ГДж, накопичений об`єм - 293,99 куб.м.

Крім того, вказував, що позивач приховав той факт, що гаряче постачання в квартиру НОМЕР_1 було зупинено 01.11.2016 року, в тому числі за участю представників позивача, поставлена заглушка і здійснене опломбування пломбою № R19440398, про що свідчить акт від 1.11.2016 року. Спочатку позивач припинив нараховувати кошти за гаряче водопостачання, але з 2018 року відновив нарахування.

На підтвердження вказаного до суду апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучено: акт від 01.11.2016 (а.с. 48), заява директору «Теплопостачсервіс» (а.с. 49), акт введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії (а.с. 50), свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 51), фото лічильників (а.с. 52-53), скріншоти повідомлень на електронну пошту (а.с. 54-55).

Посилався на те, що судом першої інстанції не було повідомленого відповідачів про розгляд даної справи та просив долучити вказані докази та дослідити їх в ході апеляційного розгляду.

Так, з матеріалів справи видно, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2024 року позовну заяву ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Призначено судовий розгляд справи в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва на 04 листопада 2024 року об 11 год. 00 хв. (а.с. 17).

Відповідно до супровідного листа, 09 вересня 2024 року на поштові адреси відповідачів, а саме АДРЕСА_4 , було направлено копію ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2024 року та копію позовної заяви з додатками (а.с. 18).

Така ж поштова адреса місця проживання зазначена апелянтом у апеляційній скарзі.

До суду першої інстанції повернулись рекомендовані повідомлення, адресовані відповідачам, без вручення з відміткою працівників пошти про відсутність адресатів за вказаною адресою (а.с. 20-23).

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на викладене та положення ст. 131 ЦПК України, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного сповіщення судом першої інстанції про розгляд даної справи, оскільки судом було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками, проте, конверт з вкладенням повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до норм ЦПК України є належним повідомленням сторони про розгляд справи судом.

З матеріалів справи видно, що відповідачем не подавались до суду першої інстанції докази, долучені до апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином сповіщений про розгляд справи судом першої інстанції, разом з тим, поважних причин неподання до суду доданих до апеляційної скарги доказів відповідачем не наведено, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття таких доказів та урахування їх під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Відтак, посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості послуг з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії не містить дані щодо показників індивідуальних засобів обліку, якими квартира 55 обладнана, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано об`єктивних доказів неправильності розрахунків позивача та (або), що такі проведені без врахування засобів обліку.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження факту, що гаряче постачання в квартиру НОМЕР_1 було зупинено 01.11.2016 року, поставлена заглушка і здійснене опломбування пломбою № R19440398.

Відповідачі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались) та фактично споживали відповідні надані постачальником послуги.

Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачам, так само як і звернень останніх з приводу відмови від отримання таких послуг.

Позивачем при розрахунках розміру заборгованості відповідачів за житлово-комунальні послуги враховувалася часткова сплата відповідачами заборгованості за такі послуги.

Відповідачами не надано до суду контррозрахунку наявної в них заборгованості за спожиті комунальні послуги, а відтак, надані стороною позивача розрахунки є належними доказами заборгованості відповідачів.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Судом апеляційної інстанції перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та дійшов висновку, що такий розрахунок здійснено правильно.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Теплопостачсервіс» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на нараховану суму заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» правильно зазначивши в мотивувальній частині рішення суду суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води з квітня 2018 року по квітень 2024 року - 6 726 гривень 47 коп., проте помилково зазначив в резолютивній частині оскаржуваного рішення - «6 2726 гривень 47 коп.» замість «6 726,47 грн.». Проте вказане є очевидною опискою, яка має бути виправлена судом першої інстанції з власної ініціативи або за заявою сторони по справі, а апелянт ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись з заявою про виправлення описки до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на його рахунок.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

В.В. Саліхов