провадження 2-о/201/105/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра в місті Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 листопада 2024 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вимоги заяви не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Заявник у своїй позовній заяві та з представником в ході судового засідання посилаються на те, що 15 березня 1997 року позивачка ОСОБА_1 вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_2 і стали мешкати разом; від цього шлюбу і спільного мешкання мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; згодом в їх сім`ї стали виникати непорозуміння, конфлікти, скандали, сім`я розпалась, стали мешкати окремо, заявниця звернулася до суду і рішенням від 18 травня 2010 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили.

Але згодом відносини відновилися і вже з липня 2010 року вони знову стали мешкати разом однією сім`єю як чоловік і жінка поки без реєстрації шлюбу; через російську агресію і напад рф на Україну було оголошено воєнний стан, почалася мобілізація та на початку листопада 2022 року її чоловік був мобілізований до лав ЗСУ, а вже 12 листопада 2022 року він загинув при захисті Батьківщини, виявивши стійкість і мужність.

Для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 168 Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заявниці необхідно встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ..

Таким чином, ОСОБА_1 вимушена звертатися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі своїм бувшим чоловіком фактично з липня 2010 року до його мобілізації. Про загибель ОСОБА_4 її повідомили з ІНФОРМАЦІЯ_7 саме як дружину загиблого.

Отже, оскільки їй було відмовлено в відповідних виплатах, в позасудовому порядку питання не з`ясоване, в добровільному порядку питання не вирішено, просили захистити право заявника як члена сім`ї з ОСОБА_2 , з яким вона проживала без реєстрації шлюбу тривалий час, задовольнивши заяву повністю.

Представники заінтересованих осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і Міністерства оборони України вимоги заяви не визнали, вказавши на те, що вимоги не обґрунтовані і безпідставні, заявниця з померлим були вже давно розлучені і однією сім`ю не мешкали, доказів цього немає, не було спільного бюджету чи спільного господарства, мали достатньо часу щоб узаконити свої відношення та зареєструвати шлюб, але не зробили це, можливо певний час були співмешканцями, а не проживали однією сім`єю, заявниця мала своє окреме житло від бувшого чоловіка, вимоги не доведені, надані документи і свідки вимоги заяви не доводять, просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. В судове засідання не прибули, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, вважали за можливе розглянути справу за наявними матеріалами без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю представників вказаних осіб згідно ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення заявника і його представника, свідків, з`ясувавши позицію заявника і заінтересованих осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає вимоги заяви не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні зі слів заявниці та її представника, наданих ними документів з`ясовано позицію сторони заявника: 15 березня 1997 року позивачка ОСОБА_1 зареєстровала шлюб з ОСОБА_2 і стали мешкати разом; від цього шлюбу і спільного мешкання мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; згодом в їх сім`ї стали виникати непорозуміння, конфлікти, сім`я розпалась, стали мешкати окремо, заявниця звернулася до суду і рішенням від 18 травня 2010 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили.

Але згодом відносини відновилися і вже з липня 2010 року вони знову стали мешкати разом однією сім`єю як чоловік і жінка поки без реєстрації шлюбу; через російську агресію і напад рф на Україну було оголошено воєнний стан, почалася мобілізація та 04 листопада 2022 року її чоловік був мобілізований до лав ЗСУ, а вже 12 листопада 2022 року він загинув при захисті Батьківщини, виявивши стійкість і мужність.

Для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 168 Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заявниці необхідно встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ..

Таким чином, ОСОБА_1 вимушена звертатися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі своїм бувшим чоловіком фактично з липня 2010 року до його мобілізації. Про загибель ОСОБА_4 її повідомили з ІНФОРМАЦІЯ_7 саме як дружину загиблого.

Факт проживання заявниці з ОСОБА_2 однією сім`єю протягом тривалого часу начебто підтверджують свідки: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , це сусідка і подружка заявниці і їх сім`ї.

Отже, оскільки їй було відмовлено в відповідних виплатах, в позасудовому порядку питання не з`ясоване, в добровільному порядку питання не вирішено, просили захистити право заявника як члена сім`ї з ОСОБА_2 , з яким вона проживала без реєстрації шлюбу тривалий час.

Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Стосовно фактичних обставин.

Судом встановлено, що дійсно 15 березня 1997 року позивачка ОСОБА_1 зареєстровала шлюб з ОСОБА_2 і стали мешкати разом; від цього шлюбу і спільного мешкання мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; згодом в їх сім`ї стали виникати непорозуміння, конфлікти, сім`я розпалась, стали мешкати окремо, заявниця звернулася до суду і рішенням від 18 травня 2010 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили.

Через російську агресію і напад рф на Україну було оголошено воєнний стан, почалася мобілізація та 04 листопада 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований до лав ЗСУ, а вже 12 листопада 2022 року він загинув при захисті Батьківщини, виявивши стійкість і мужність.

Для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 168 Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заявниці необхідно встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ..

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі своїм бувшим чоловіком фактично з липня 2010 року до його мобілізації. Про загибель ОСОБА_4 її повідомили з ІНФОРМАЦІЯ_7 саме як дружину загиблого.

Враховуючи викладені обставини, заявниця і звертається до суду для захисту своїх прав.

Стосовно доказів.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо наявності між нею та ОСОБА_2 спільного сімейного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого, а ніж спірного майна в інтересах сім`ї, у зазначений заявницею період, що підлягає доведенню у цій справі. У зв`язку з чим відсутні належні докази спільного бюджету і спільного господарства, які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не надано доказів, що якісні поліпшення (ремонт будинку, меблів), про які могла йти мова в заяві та взагалі які робилися, та ще й за рахунок позивача. Стороною заявника не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 брав участь у витратах по утриманню квартири, будинку (їх житла), відсутня також інформація щодо нарахування плати за комунальні послуги на заявника чи чоловіка, так само не надано жодних доказів ведення сумісного господарства та спільних витрат за життя ОСОБА_2 ..

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Заявниця просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з липня 2010 по ІНФОРМАЦІЯ_6 . Встановлення даного факту необхідно для отримання одноразової грошової допомоги.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство оборони України, як юридична особа у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, Статутами Збройних Сил України та іншими правовими актами.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції на дату смерті військовослужбовця): у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (в редакції, яка діяла на дату загибелі військовослужбовця), встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону №2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі - агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 затверджено «Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану».

Цей Порядок і умови визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.

Відповідно до п. 1.4 цього Порядку особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином, право на отримання передбаченої Законом №2011-ХІІ виплати виникає у осіб визначених цим законом станом на дату загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 9 Сімейного кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, оскільки заявниця за встановленими обставинами у справі не набула прав подружжя, вона не має права на отримання виплат зазначених нею у заяві (одноразова грошова допомога), тобто факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків. За таких обставин, в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити.

Крім того, особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1- 8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Як вбачається з вищезазначеної норми, не тільки спільне проживання є підставою для визнання членом сім`ї, але й окрім іншого пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі- продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, від 02.04.2020 у справі № 357/13948/16-а, від 12.11.2020 у справі № 822/630/17.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявниця бажає встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_2 , з метою отримання відповідних державних виплат та пільг, передбачених законодавством України для членів сім`ї військовослужбовців, що загинули під час захисту Батьківщини, тому рішення по даній справі може вплинути на права та обов`язки інших членів сім`ї ОСОБА_2 . При цьому заявниця не зазначає щодо інших близьких родичів ОСОБА_2 та жодних доказів на підтвердження їх відсутності не надає.

Заявниця не зазначає чи перебуває вона в офіційному зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, адже відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Не може суд прийняти до уваги і пояснення заявлених заявником і опитаних судом свідків, оскільки це сусідка з місця мешкання заявниці і подруги, оскільки вони не володіють інформацією про точний час і умови вступу в шлюб і розлучення заявниці з чоловіком, їх стосунки після розлучення, спільне господарство і загальний бюджет в розумінні сімейних відносин, а не просто співмешканців, які до того ж не є родичами; не знають вони і про те, чому на протязі такого тривалого часу заявниця так і не наважилася знову зареєструвати шлюб з ОСОБА_2 і інш..

Вказані свідки - спільні друзі і знайомі. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Зазначені стороною заявника і опитані судом свідки пояснювали лише про стосунки ОСОБА_2 і заявниці під час їх зустрічей чи спільного проведення часу, відпочинку чи інш., але не свідчать про сталі їх відносини сімейні.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За висновками Верховного Суду, що викладені у Постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних спорідненим особам.

Таким чином, доведенню підлягає не лише факт спільного проживання, а і наявність при цьому спільного побуту і взаємних прав та обов`язків. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю суд має з`ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов`язків. Можливість визнання проживання однією сім`єю залежить від їх встановлення та доведеності. Так, відповідно до ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, проживання однією сім`єю є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Розгляд справи, в якій викладена самостійна позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів обставин, зазначених у позовній заяві, та дослідження їх судом, адже нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

На підтвердження даного факту заявником та його представником заявлено клопотання про виклик та допит свідків, але як зазначив Верховний Суд у Постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 129/2115/15-ц, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на положеннях заяви, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Вимоги заяви уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовити.

Таким чином вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 60, 74 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і Міністерство оборони України в задоволенні заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02 липня 2025 року.

Суддя -