УХВАЛА

01 липня 2025 року

м. Київ

справа № 161/16771/23

провадження № 61-7533ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1

на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за новоявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» про зобов`язання вчинити дії, визнання заяви про звільнення недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди, встановлення фактів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року у справі № 161/16771/23 та, як наслідок: визнати факт вчинення щодо нього 25 листопада 2021 року фізичного насильства відповідачем; визнати незаконним факт вчинення щодо нього станом на 29 листопада 2021 року зі сторони відповідача психічного тиску на його волевиявлення, що призвело до звільнення за власним бажанням; визнати незаконним факт вчинення щодо нього станом на 29 листопада 2021 року зі сторони відповідача фізичного тиску на його волевиявлення, що призвело до звільнення за власним бажанням; визнати факт укладення ним станом на 29 листопада 2021 року із відповідачем правочину, який призвів до його звільнення за власним бажанням, як незаконної угоди, яка укладена без наявності добровільного волевиявлення та на вкрай невигідних для нього умовах.

Заяву мотивував тим, що Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 20 лютого 2024 року відмовив у задоволенні його позову. Разом з тим, Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 13 лютого 2025 року у кримінальній справі № 161/2824/25 скасував постанову органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження № 0000668, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2022 року за статтею 125 КК України. Судом констатовано, що при здійсненні даного кримінального провадження не враховано висновок експерта № 107, яким встановлено факт заподіяння йому тілесних ушкоджень. Вказаний висновок також був взятим до уваги при розгляді адміністративної справи № 140/4793/22. Тобто, зазначеним висновком № 107 встановлено факт заподіяння йому тілесних ушкоджень, що, у розумінні вимог ЦПК Україні, є нововиявленою обставиною, яка має істотне значення для ухвалення правомірного у справі № 161/16771/23 судового рішення та якої не існувало на час здійснення провадження судом.

Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 02 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовив.

Волинський апеляційний суд постановою від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року залишив без змін.

17 червня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційні скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у зазначеній справі, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення та переглянути рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається

ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав

і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій

їх реалізації.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав

та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися

на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права

із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією

з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися

на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що обставинами, які зазначаються у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно вважати конкретні юридичні факти, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи. Проте, обставини, наведені в заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, а саме, висновок експерта ВОБ СМЕ № 107 від 19 лютого 2024 року, в розумінні статті 423 ЦПК України, не є нововиявленою обставиною та підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (пункт 6.38)).

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (постанови Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 357/10393/19, від 22 лютого 2023 року у справі № 299/883/17).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Суди встановили, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала справа № 161/16771/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про зобов`язання вчинити дії, визнання заяви про звільнення недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди, встановлення фактів.

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 20 лютого 2024 року, яке Волинський апеляційний суд постановою від 11 квітня 2024 року залишив без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Верховний Суд постановою від 08 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року залишив без змін.

Як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилається на висновок експерта ВОБ СМЕ № 107 від 19 лютого 2024 року, яким встановлено факт заподіяння заявнику 25 листопада 2021 року тілесних ушкоджень. В основу даного висновку покладена довідка КП «МО Луцького МТГ» від 25 листопада 2021 року № 11506.

Зазначений висновок складений в межах кримінального провадження № 0000668, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2022 року за статтею 125 КК України.

Тобто, станом на дату звернення ОСОБА_1 з цим позовом до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» у справі № 161/16771/23, факт заподіяння заявнику тілесних ушкоджень йому був достовірно відомим.

При цьому, про існування вказаної обставини ОСОБА_1 повідомляв у своїй позовній заяві, до якої він також долучив довідку КП «МО Луцького МТГ» від 25 листопада 2021 року № 11506, а тому відповідним доводам заявника судом надано правову оцінку при ухваленні судового рішення.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні положень статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

Аргументи касаційних скарг про те, що суд першої інстанції невмотивовано відмовив у виклику свідка, чим обмежив заявнику право на суд, є безпідставними, оскільки спочатку суду необхідно з`ясувати та оцінити чи є обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України. У даному випадку суд дійшов висновку, що обставина на яку посилається заявник не є нововиявленою обставиною, а тому відмовив у перегляді судового рішення. Тобто суд не переглядав спір по суті, а тому не було потреби у виклику свідка для надання пояснень по суті спору.

При цьому, судами попередніх інстанцій право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя не порушено.

Висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 800/578/17, у постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, від 29 травня 2024 року у справі № 161/6032/23, від 06 грудня 2023 року у справі № 120/968/19-а, від 10 січня 2024 року у справі № 820/6143/16, від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19, на які посилається заявник у касаційних скаргах, сформульовано за інших фактичних обставин справи.

Посилання в касаційних скаргах на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові у Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 про те, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення, є необґрунтованими, оскільки висновки, викладені в оскаржених судових рішеннях не суперечать зазначеним висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про недотримання судами норм процесуального права при ухваленні оскаржених судових рішень, по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того,

щоб повторювати їх.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зміст оскаржених судових рішень та касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони є необґрунтованими, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав

для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а тому у відкритті касаційного провадження

слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за новоявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» про зобов`язання вчинити дії, визнання заяви про звільнення недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди, встановлення фактів.

Копію ухвали разом з доданими до скарг матеріалами направити особі,

яка подала касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров