Справа № 372/2268/25
Провадження № 2-1392/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обухівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України в Київській області про повернення безпідставного стягнутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обухівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне Управління Державної Казначейської служби України в Київській області про повернення безпідставного стягнутих коштів.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Рабчуну Р.О.

Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області місце проживання фізичної особи, відповідача ОСОБА_3 , був зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 09.10.2024 у зв`язку зі смертю.

Згідно частини 1 статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до положень ст.ст. 25, 30 ЦК України, ст.ст. 46-48 ЦПК України позов може бути поданий лише до особи (відповідача), яка має цивільну процесуальну правоздатність та дієздатність.

Згідно з частиною 1 статті 42, статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 помер припинилась і його цивільна процесуальна правоздатність (здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки).

Зважаючи на це, а також те, що смерть відповідача мала місце до пред`явлення даного позову до суду, останній не набув цивільної процесуальної правоздатності у даному цивільному процесі, тобто не був стороною у даній справі на момент смерті.

Згідно із статтею 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом наведеної норми процесуального права процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе шляхом залучення правонаступника, а не зміни відповідача, та лише у разі, коли фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

З наведеного вбачається, що процесуальне правонаступництво - це заміна сторони іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд зобов`язаний зупинити провадження до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

Таким чином, з наведеного вбачається, що вказана норма закону підлягає застосуванню виключно в разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.

Тобто правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Навпаки, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона - учасник процесу вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю, після відкриття провадження у справі.

В позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицію викладеною в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 489/4072/16-ц (провадження № 61-1630 св 17), аналогічна позицію була висловлена і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 18листопада 2015року в справі №6-20987ск15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення та визнання права на предмет іпотеки.

З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим.

В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до частини першої статі 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який закликає до зрозумілості норм, що застосовуються у будь-якій справі і до ясності гарантій для забезпечення об`єктивності та відкритості, запобігання сваволі суддів при вирішенні конкретних справ.

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В даному випадку відповідач ОСОБА_2 , знятий з реєстрації місця проживання 09.10.2024 року.

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 28.04.2025 року, тобто на момент звернення із позовом до суду відповідач вже помер.

Якщо позов пред`явлено до померлої особи, то провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю.

Крім того, у позовних вимогах було заявлено:

визнати виконавчий лист від 15.10.2009 року та виконавчий лист від 06.01.2015 року у справі № 372/1060/15-ц такими, що не підлягають виконанню;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 343 213,15 грн. (триста сорок три тисячі двісті тринадцять гривень 15 копійок);

стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 815 169,30 грн. (вісімсот п`ятнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 30 копійок).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, позовна заява повертається у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, крім випадків, коли є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві допускається об`єднання кількох вимог, якщо вони пов`язані між собою підставами виникнення або доказовою базою. Також можливе об`єднання основних та похідних вимог, за умови що похідна вимога залежить від основної.

Однак у даному випадку вимога про стягнення з Державного бюджету України безпідставно стягнутих коштів у сумі 815 169,30 грн. не пов`язана ані з підставами виникнення інших позовних вимог, ані з поданими доказами, і не є похідною від них. Ця вимога фактично стосується публічно-правових відносин і має ознаки вимоги адміністративного характеру, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не в межах цивільного процесу.

Натомість вимоги про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, взагалі не підлягають вирішенню у порядку позовного провадження, оскільки процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовано у розділі VI ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 2, 3 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Крім того, вимога про стягнення коштів із Державного бюджету України підлягає виділенню в інше провадження, оскільки її розгляд в межах даної цивільної справи порушує приписи ст. 20 та ч. 4 ст. 188 ЦПК України, які забороняють об`єднання вимог, що підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Також, в поданій позовній заяві не зазначено відповідача у частині позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України безпідставно стягнутих коштів у розмірі 815 169,30 грн. Згідно з вимогами статті 175 ЦПК України, у позовній заяві обов`язково має бути зазначено найменування або ім`я відповідача, а також його місце проживання (місцезнаходження). У даному випадку позивач не визначив орган державної влади, до якого заявлено таку вимогу.

Враховуючи зазначене, керуючись статтями 19, 175-177, 185, 187, 188, 260-261, 272, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

В іншій частині позов повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Р.О. Рабчун