Справа № 462/9111/24
Провадження №2/944/920/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника позивача Чопорової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Мурованської сільської ради Львівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить винести рішення, яким позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позову покликається на те, що 25 листопада 2014 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі в них народився син - ОСОБА_4 . На момент подання даного позову, ним також подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Внаслідок зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями, остання не здатна виховувати дитину, приділяти увагу та турботу, тому син з травня 2024 року проживає з ним. Хронічна алкогольна залежність відповідачки загрожує фізичному та психологічному здоров`ю дитини. За час, коли він забрав сина, ОСОБА_3 не вчинила жодних дій, які б свідчили про її бажання змінити свій спосіб життя, щоб мати змогу виконувати материнські обов`язки. Про дитину відповідачка не піклується, її не цікавить ні духовний, ні фізичний розвиток сина. На даний час син проживає з тіткою у м.Дубляни та навчається у Дублянському опорному ліцеї імені Героя України Анатолія Жаловаги. Зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, інтересами дитини не цікавиться, спілкування в нетверезому стані з сином погано впливає на психоемоційний стан дитини, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 15 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 березня 2025 року, суд зобов`язав Виконавчий комітет Мурованської сільської ради Львівської області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачка інколи телефонувала до сина, обіцяла приїхати до нього, дитина дуже чекала і сподівалася на зустріч, однак відповідачка жодного разу не приїхала. Не цікавиться життям дитини, не бере жодної участі у вихованні сина. В 2024 році він проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . На даний час проходить реабілітацію після контузії, за час його перебування на військовій службі, син проживає з його сестрою ОСОБА_5 .

Представник позивача адвокат Чопорова Н.П. у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, додатково зазначила таке. Близько 2 років сторони не проживають разом, син проживав з відповідачкою, але остання зловживала алкоголем, не забезпечувала належних умов для проживання і розвитку, син сам зателефонував батьку та попросив забрати його. Дитина проживає з батьком з травня 2024 року, з того часу відповідачка жодного разу не цікавилась дитиною, не брала участі у вихованні сина. Вказала, що наявні усі підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надала суду такі покази. Вона є сестрою позивача, проживає у АДРЕСА_1 , разом з дітьми, позивачем та іншим братом. Племінник ОСОБА_4 проживає з нею з травня-червня 2024 року. До того часу проживав з відповідачкою, але коли з`ясувалось, що вона зловживає алкогольними напоями, не доглядає сина, брат забрав дитину. В жовтні 2024 року брата мобілізували, відповідач знала про це. За цей час відповідачка жодного разу не приїжджала, не цікавилась життям дитини. Свідок запитувала в племінника, чи хоче він до мами, його відповідь була ні, лише сумує за дідусем. Відповідачака кілька разів телефонувала до сина, по її голосу було зрозуміло, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово обіцяла навідатись, але жодного разу не приїхала. Взимку 2025 року дитина захворіла, брат перебував на фронті, свідок 5 днів перебувала з хлопчиком у лікарні, про що повідомляла ОСОБА_3 , однак остання не приїхала. Коли ОСОБА_2 був вдома, він займався вихованням сина, коли його немає, дитину в школу водить вона, допомагає у навчанні. Зазначила, що ніхто не перешкоджає відповідачці бачитись з сином, однак вона не проявляє ініціативи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у заяві зазначила, що позов визнає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчого комітету Мурованської сільської ради Львівської області подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просить позов задовольнити.

Оцінивши доводи позивача та його представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як встановив суд, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 25 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Рясне-Руської селищної ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батьки вказано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_2 , на час візиту останній був відсутній, оскільки мобілізований в ЗСУ з жовтня 2024 року. В будинку дотримані санітарно-гігієнічні норми. В дитини є окреме спальне ліжко та наявне місце для навчання. До мобілізації батько виховував та утримував, забезпечував належні умови для виховання сина без участі матері. ОСОБА_4 перебуває на повному утриманні батька, що підтвердили сусіди.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрована ОСОБА_3 , на момент присутності комісії на подвір`ї за вказаною адресою громадянин ОСОБА_7 повідомив, що його онука ОСОБА_3 з своїм сином ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстровані, однак не проживають, йому відомо, що його правнук ОСОБА_4 проживає з батьком.

Згідно відповіді Відділу Служби у справах дітей Залізничного району Львівської міської ради на адвокатський запит від 30 липня 2024 року, з ОСОБА_3 проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо належного виконання нею батьківських обов`язків та ознайомлено з відповідальністю, яка наступає в разі їх невиконання.

Відповідно до довідки, виданої директором Дублянського опорного ліцею імені Героя України Анатолія Жаловаги Колещук Н.Г., мати дитини ОСОБА_3 протягом 2024-2025 навчального року не відвідувала ліцей, не брала участі у батьківських зборах та інших заходах. Також остання не цікавиться успішністю та поведінкою дитини, не виходить на зв`язок з класним керівником, не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Нормами ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку виконавчий комітету Мурованської сільської ради Львівської області, ОСОБА_3 з червня 2024 року припинила спільне проживання із своїм малолітнім сином, також зі слів дідуся ОСОБА_3 часто зловживала спиртними напоями та неналежно виховувала свого малолітнього сина ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_4 до себе та займався утриманням та вихованням свого малолітнього сина, мама не заперечувала, щоб їх малолітній син ОСОБА_4 проживав із батьком. Мама ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про його стан здоров?я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально та не спілкується з сином, з 01.09.2024 року ОСОБА_4 навчається у Дублянському ліцеї Львівської ТГ. За цей період мама ОСОБА_3 жодного разу не відвідувала сина, не була присутня на зборах, не цікавилася успіхами своєї дитини. Окрім цього, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_3 повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її материнських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як позивач стверджує та описано вище, відповідач ОСОБА_3 свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини ОСОБА_4 , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не займається його вихованням, не цікавиться навчанням, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримує.

В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не надала. Більше того, у поданій до суду заяві вказала, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав.

Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача як мати неповнолітнього ОСОБА_4 , а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо та тривалого нехтування нею виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини.

З огляду на наведене, суд визнає поведінку ОСОБА_3 ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини ОСОБА_4 , що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За подання позовної заяви ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією від 27 листопада 2024 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір за подання позовної у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 280, 281, 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 червня 2025 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Мурованської сільської ради Львівського району Львівської області, , юридична адреса: 81120, Львівська область, Львівський район, село Сороки-Львівські, вулиця Польова, 65.

Суддя Д.Б. Поворозник