Номер провадження: 22-ц/813/1935/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна про звернення стягнення на частину спадкового майна в рахунок погашення заборгованості,

встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , у якому позивач просив в рахунок погашення заборгованості померлого ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за борговою розпискою у розмірі 50 000 євро, що в еквіваленті тональної валюти за курсом НБУ станом на 06.07.2024 року становить 2 189 070 грн, звернути стягнення на частину спадкового майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 45,7 кв.м, житловою площею - 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227.

Встановити порядок виконання рішення: шляхом реалізації квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539 та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 45,7 кв.м, житловою площею - 16,7 кв.м, реєстраційний помер об`єкту нерухомого майна: 227, в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, що буде визначна в порядку передбаченому Законом України Про виконавче провадження», надавши дозвіл державному чи приватному виконавцю на звернення стягнення на зазначені квартири, які належать ОСОБА_1 на праві власності, але які не зареєстровано в установленому законом порядку. Вирішити питання судових витрат.

Одночасно з позовом представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227.

Заява обґрунтована тим, що спір у цій справі стосується, зокрема, звернення стягнення на спадкове майно внаслідок невиконання померлим боржником своїх грошових зобов`язань за розпискою від 04.09.2023 року та відмови відповідачки-спадкоємця ОСОБА_1 померлого боржника ОСОБА_3 у задоволенні вимог кредитора. Тому у випадку подальшого примусового виконання рішення суду, виникне необхідність у реалізації успадкованого відповідачем майна.

Враховуючи високу ймовірність невиконання відповідачкою судового рішення у випадку ухвалення його судом на користь позивача, існує висока ймовірність того, що успадковане спадкоємцем померлого боржника майно буде відчужено на користь третіх осіб, що зумовить неможливість подальшого виконання рішення суду щодо позовних вимог про стягнення боргу в повному обсязі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на частину нерухомого майна, що увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 45,7 кв.м, житловою площею - 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227.

У апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року, як незаконну та необґрунтовану та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скаржниця звертає увагу, на залишення судом поза увагою неспівмірності заявлених позовних вимог, застосованим заходам забезпечення позову, крім того позивач не довів вчинення нею дій про заборону вчиняти які просив ОСОБА_2 у заяві про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить залишити ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 без задоволення.

У судовому засіданні скаржниця ОСОБА_1 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову про які просить позивач є співмірними заявленим ним позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Заборона вчиняти певні дії застосовується у разі необхідності обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недоведеність вчинення ОСОБА_1 дій, про забору вчиняти які просив позивач ОСОБА_2 , а отже і існування, визначених ст. 149 ЦПК України ризиків, колегія суддів зауважує, що предметом вказаного вище позову у цій справі є звернення стягнення на частину спадкового майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 45,7 кв.м, житловою площею - 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227, відтак, апеляційний суд з висновками суду першої інстанції про те, що є підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду у разі задоволення вказаних вище вимог, оскільки вказане нерухоме майно, успадковане відповідачкою ОСОБА_1 від первісного боржника ОСОБА_3 , що, відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України, визначає межі відповідальності спадкоємця перед кредиторами спадкодавця, може бути, зокрема, відчужене.

Ураховуючи викладене, колегія суддів виснує, що заходи забезпечення позову про які просить позивач ОСОБА_2 безпосередньо пов`язані із предметом позовних вимог та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача ОСОБА_2 , оскільки наслідком потенційного задоволення вказаних вище позовних вимог позову буде звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539, та квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 45,7 кв.м, житловою площею - 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227, в рахунок погашення заборгованості померлого ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за борговою розпискою у розмірі 50 000 євро, що в еквіваленті тональної валюти за курсом НБУ станом на 06.07.2024 року становить 2 189 070 грн.

При цьому, колегія судді бере до уваги висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, обраний позивачем ОСОБА_2 вид забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539, та квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227, є допустимим способом забезпечення позову при такому предметі позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з метою захисту матеріально правових інтересів позивача ОСОБА_2 від можливих недобросовісних дій із боку відповідачки ОСОБА_1 , та забезпечення позивачу ефективного виконання рішення суду, у разі ухвалення такого на його користь, а також попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є підстави для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом апеляційного перегляду є законність і обґрунтованість ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року лише щодо накладення арешту на майно, яке перебуває у власності скаржниці ОСОБА_1 , тож доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог та пропуск позивачем строку, визначеного ст. 1281 ЦК України, стосуються предмета та підстав заявленого позову, обґрунтованість якого під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджувались, колегією суддів також не приймаються до уваги, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час вирішення спору по суті і не вирішується під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Наведене узгоджується із висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №910/4013/18 (пункт 25), від 14 серпня 2019 року у справі №640/462/19 (пункт 30), від 02 березня 2020 року у справі №911/2034/16 (пункт 4.12), від 17 вересня 2021 року у справі № 910/3547/21 (пункт 8.6), від 17 січня 2022 року у справі №640/20750/21 (пункт 25).

При цьому необхідно зазначити, що застосовані у цій справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, а за наявності, передбачених законом підстав, відповідач або інші особи, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, мають право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи і не вказують про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права та суперечність висновків суду судовій практиці Верховного Суду.

Зазначені скаржником доводи, у взаємозв`язку із дослідженими судом матеріалами справи, не дають апеляційному суду підстав вважати, що висновки суду першої інстанцій щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 32378539, та квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 227, до вирішення спору судом є непропорційним втручанням у право сторони спору на вільне володіння своїм майном або що цей висновок не є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом заяви сторони позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 09 травня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

М.В. Назарова