головуючий у суді І інстанції Сирбул О.Ф.
провадження № 22-ц/824/1498/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антіпова Євгена Вікторовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд: стягнути зі ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 283 294 грн 34 коп., з яких інфляційні втрати у розмірі 23 479 грн за період з 19 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року та 3% річних у розмірі 7 815 грн 34 коп. за період з 19 квітня 2022 року по 25 жовтня 2023 року.

Позов обґрунтовано тим, що після початку 24 лютого 2022 року широкомасштабної збройної агресії рф на території України близькі родичі позивача виїхали з місць свого постійного проживання та тимчасово залишили територію країни задля особистої безпеки, втративши при цьому дохід та збільшивши необхідні витрати на проживання.

Задля надання їм фінансової підтримки в період воєнного стану з квітня 2022 року позивач вирішила перераховувати на їх банківські рахунки власні грошові кошти невеликими сумами у міру можливостей, проте, як з`ясувалось пізніше в ході спілкування з рідними, вони жодних грошей на свої банківські картки від ОСОБА_1 не отримали.

Будучі літньою жінкою у віці 69 років, опинившись без сторонньої допомоги, не маючи достатніх навиків використання електронного застосунку Приват-24 для здійснення банківських переказів, вона через власну неуважність помилилась у реквізитах карткового рахунку та безпідставно перерахувала грошові кошти у загальній сумі 252 000 грн на користь ОСОБА_2 .

З відповідачем позивач не знайома, ніколи в житті ані з ним, ані з будь-якими його представниками не спілкувалась, не мала наміру укладення правочинів із ним чи на його користь, тому жодні правові підстави для переказу грошей були відсутні.

Так, у період з 18 квітня 2022 року по 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 зі свого банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», за номером банківської картки НОМЕР_2 та на належний відповідачу банківський рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», помилково перерахувала без жодної правової підстави власні грошові кошти у загальній сумі 252 000 грн.

Вимогу представника позивача від 06 жовтня 2023 року № 05 про повернення помилково перерахованих грошових коштів ОСОБА_2 отримав 09 жовтня 2023 року, але на момент подання позову до суду гроші не повернув та відповіді не надав.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що як вбачається з копій платіжних інструкцій при перерахуванні коштів платником зазначено повністю прізвище, ім`я та по батькові отримувача ОСОБА_2 , номер його рахунку, а також цільове призначення платежу - переказ власних коштів. Отже позивач добровільно перераховувала кошти саме на ім`я та рахунок відповідача з відповідним цільовим призначенням. Доказів того, що позивач, виявивши помилку, зверталася до банку з метою скасування переказу чи з`ясування даних про отримувача коштів, матеріали справи не містять.

Перерахування спірної суми коштів позивачем вчинене 29 разів, між тим, жодного разу не було перевірено правильність карткового рахунку та ім`я одержувача.

Позивачем не надано суду доказів помилковості своїх дій при перерахуванні коштів та безпідставного отримання відповідачем вказаних коштів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Антіпов Є.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем визнані обставини, які є підставами подання позову, а саме:

факт того, що позивач та відповідач не знайомі та не підтримують жодних стосунків;

те, що між позивачем та відповідачем не укладено жодних правочинів.

Позивачем доводились аргументи на підтвердження того, що перерахування коштів відповідачу відбулося через помилку.

Вказує, що суд першої інстанції при наданні оцінки наявності помилки у діях позивача жодним чином не мотивував відхилення визнаних сторонами обставин про те, що сторони не знайомі один з одним та не підтримують жодних стосунків та, що відповідач не очікував на отримання грошових коштів від позивача, а при обґрунтуванні оскаржуваного рішення послався лише на недоведеність позивачем помилковості таких переказів.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно приділив увагу лише доведеності фактичної природи розрахункової помилки позивача, причини якої за давності першого переказу довести практично неможливо, чим поклав на неї невиправдний тягар доказування.

Посилається на те, що судом першої інстанції невмотивовано відхилено доводи представника позивача, що неуважність була спричинена рядом об`єктивних факторів.

Вказує, що суд першої інстанції взагалі не приділив уваги недоведеності відповідачем наявності достатніх правових підстав для обернення на свою користь грошових коштів позивача, що є основним предметом доказування у цій справі.

На думку скаржника, для правильного вирішення цього спору не має значення причини фактичної природи помилки у поведінці ОСОБА_1 , а предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність достатніх правових підстав для набуття ОСОБА_2 майна потерпілої за її рахунок.

Зазначає, що висновок про договірний характер підстави для отримання цих коштів ОСОБА_3 в якості заробітної плати, належної йому з ТОВ «ТД Уікенд», судом першої інстанції обґрунтовується лише наданими 13 березня 2024 року у судовому засіданні усними поясненнями відповідача та представника відповідача.

Наголошує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про добровільне перерахування грошових коштів на користь відповідача, оскільки використовуючи мобільний застосунок Приват-24 помилка була допущена у номері карткового рахунку лише при здійсненні першої транзакції, а решта здійснювалась за автоматично створеним шаблоном.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримані ОСОБА_2 від позивача грошові кошти в період з 18 квітня 2022 року по 21 квітня 2023 року перераховані у якості заробітної плати, яка належала йому з ТОВ «ТД Уікенд» за час виконання трудових функцій на посаді його комерційного директора.

При вирішенні спору судом першої інстанції не надано правової оцінки спірним правовідносинам між сторонами, не зазначив норму матеріального права, яку застосував до них, приймаючи оскаржуване рішення.

На думку скаржника, для правильного вирішення цього спору не має значення фактична причина помилки у поведінці ОСОБА_1 , а предметом оцінки правовідносин між сторонами цієї справі є наявність/відсутність достатніх правових підстав для набуття ОСОБА_2 майна потерпілої за її рахунок

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Бердара С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач добровільно, послідовно та систематично, за відсутності будь-якої помилки, в тому числі рахункової, перераховувала кошти відповідачу, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), та за відсутності доказів недобросовісності відповідача, а тому поведінка позивача є суперечливою, оскільки остання вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Антіпова Є.В. надійшли письмові пояснення, у яких він посилається на те, що ОСОБА_4 не здійснювала за своєю внутрішньою волею перерахування грошових коштів у якості заробітної плати за ТОВ «ТД Уікенд» на користь ОСОБА_2 , оскільки кінцевими набувачами вважала свою доньку та онуку, а безпідставне збереження майна потерпілої після отримання виплат від підприємства стало результатом недобросовісної поведінки відповідача.

Таким чином, на думку представника позивача, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 1212 ЦК України.

Як свідчать судові рішення в іншій цивільній справі № 753/7928/23 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ТД Уікенд» та додані до цієї заяви письмові докази, після звільнення з підприємства за власним бажанням, він через суд повторно стягнув на свою користь заробітну плату, стверджуючи що вона йому не виплачувалась.

Така поведінка ОСОБА_2 є суперечливою та недобросовісною, оскільки він розумів відсутність підстав отримання заробітної плати за рахунок позивачки.

Одночасно представником ОСОБА_1 - адвокатом Антіповим Є.В. заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи у якості письмових доказів: копії вимоги № 17 від 17 червня 2024 року; листів-відповідей ТОВ «ТД Уікенд» № 117 від 17 липня 2024 року та № 211 від 21 січня 2025 року на цю вимогу; ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року у справі № 753/7928/23; електронних платіжних інструкцій ТОВ «ТД Уікенд» від 08, 14 та 22 грудня 2023 року; заяви ТОВ «ТД Уікенд» від 12 липня 2024 року та заяви представника ОСОБА_2 від 12 листопада 2024 року у справі № 753/7928/23.

Клопотання обґрунтоване тим, що після подання до суду апеляційної скарги позивачкою отримано від ТОВ «ТД УІКЕНД» додаткові докази, пов`язані з розглядом трудового спору у цивільній справі № 753/7928/23, що підтверджують отримання ОСОБА_2 від підприємства у повному обсязі зарплатних платежів на момент ухвалення оскаржуваного рішення, які свідчать про його недобросовісну та суперечливу поведінку в контексті неповернення ОСОБА_4 отриманих від неї коштів, які він вважав заробітною платою за умови відпадіння такої підстави набуття.

Указані докази не могли бути подані до суду першої інстанції з огляду на їх відсутність у володінні позивача на момент розгляду справи судом першої інстанції з причини створення і отримання цих документів вже після подання апеляційної скарги. Тобто подання цих доказів до апеляційного суду спричинено обставинами, що об`єктивно не залежали від позивача.

Вирішуючи указане клопотання, апеляційний суд враховує таке.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен враховує вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, значення цих доказів для правильного вирішення справи, а також те, що такі докази отримані позивачем вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду, з метою перевірки доводів апеляційної скарги та встановлення обставин справи, дійшов висновку про наявність підстав для долучення до матеріалів справи наданих доказів.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Антіпов Є.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Бердара С.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 18 квітня 2022 року по 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 зі свого банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», за номером банківської картки № НОМЕР_2 на належний ОСОБА_2 банківський рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ КБ «Приватбанк», здійснила 29 транзакцій та перерахувала власні грошові кошти у загальній сумі 252 000 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с. 15-43 т. 1).

Відповідно до копій платіжних інструкцій № Р24АР24АС7064 від 28 квітня 2022 року, № Р24АР24АС9732 від 05 травня 2022 року, № Р24АР24АС2552 від 13 травня 2022 року, № Р24АР24АС1971 від 20 травня 2022 року, № Р24АР24АС2285 від 26 травня 2022 року, № Р24АР24АС8232 від 02 червня 2022 року, № Р24АР24АС9750 від 06 червня 2022 року, № Р24АР24АС7488 від 10 червня 2022 року, № Р24АР24АС0691 від 13 червня 2022 року, № Р24АР24АС4209 від 16 червня 2022 року, № Р24АР24АС1118 від 22 червня 2022 року, № Р24АР24А325650610D30014 від 30 вересня 2022 року, № Р24АР24А559091349D74383 від 03 грудня 2022 року, № Р24АР24А581569199D67365 від 09 грудня 2022 року, № Р24АР24А606542031D07418 від 15 грудня 2022 року, № Р24АР24А656177515D68292 від 27 грудня 2022 року, № Р24АР24А687945513D42922 від 05 січня 2023 року, № Р24АР24А715840243D82319 від 13 січня 2023 року, № Р24АР24А744203663D66599 від 20 січня 2023 року, № Р24АР24А795822624D51143 від 03 лютого 2023 року, № Р24АР24А822036865D49277 від 10 лютого 2023 року, № Р24АР24А881054989D57106 від 24 лютого 2023 року, № Р24АР24А909589840D85274 від 03 березня 2023 року, № Р24АР24А997303743D61565 від 24 березня 2023 року, № Р24АР24АD2278 від 31 березня 2023 року, № Р24АР24АD0801 від 10 квітня 2023 року, № Р24АР24АD7260 від 14 квітня 2023 року, № Р24АР24АD0951 від 21 квітня 2023 року

на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 здійснено перекази на загальну суму 252 000 грн, платник - ОСОБА_1 , призначення платежу - переказ власних коштів.

06 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Антіпов Є.В. направив на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення безпідставно отриманих ним коштів у розмірі 252 000 грн (а.с. 44-45 т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києвавід 14 серпня 2023 року у справі 753/7928/23, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «ТД Уікенд» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ТД Уікенд» на користь ОСОБА_2 (всі суми зазначені без вирахування податків і зборів): заробітну плату за лютий 2022 року - у розмірі 7 500 грн, заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 16 березня 2023 року - у розмірі 294 278 грн 90 коп., суму індексації за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 2 569 грн 66 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення - у розмірі 113 846 грн 40 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо своєчасної виплати заробітної плати та порушення строків розрахунку при звільненні - у розмірі 6 096 грн 58 коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 2021-2023 роки - у розмірі 50 000 грн, разом до стягнення (без вирахування податків і зборів) 474 291 грн 54 коп. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112845536).

З відповіді ТОВ «ТД Уікенд» від 21 січня 2025 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішення у справі № 753/7928/23 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ТД Уікенд» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, індексації, компенсації за невикористані відпустки, виконане повністю (а.с. 181 т. 1).

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21).

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Указані правові висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Позивач, звертаючись із позовом до суду, просила стягнути зі ОСОБА_2 на її користь безпідставно набуті кошти на підставі статті 1212 ЦК України у розмірі 252 000 грн, інфляційні втрати та 3% річних.

На підтвердження здійснення переказів на банківський рахунок відповідача указаних коштів позивачем надано платіжні інструкції (а.с. 15-43 т.1).

Відповідач у відзиві на позов визнає факт відсутності між ним та позивачем цивільних правовідносин (відсутній обов`язок) та вказує, що він з позивачем не знайомий.

Крім того сам ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу повторно визнає факт відсутності між ним та позивачем цивільних правовідносин (відсутній обов`язок) та вказує, що він з позивачем не знайомий (а.с. 64, 157 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду доказів помилковості своїх дій при перерахуванні коштів на рахунок відповідача, судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивачем доведено набуття відповідачем грошових коштів, які перераховані позивачем на його рахунок, та відсутність для цього будь-яких правових підстав, що є достатніми підставами для стягнення таких коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача безпідставно одержаних коштів відповідно до платіжних інструкцій на загальну суму 252 000 грн є помилковим.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 посилався на те, що попри те, що він особисто не був знайомий з позивачем, йому за родом його попередньої діяльності на посаді комерційного директора ТОВ «ТД Уікенд» за усними вказівками його безпосереднього керівника - директора ТОВ «ТД Уікенд» Сдобнякова Р.В. доводилось за власні кошти здійснювати певні закупівлі та/або підвозити власні готівкові кошти працівникам ОСОБА_1 , яка мала статус суб`єкта господарювання у різні райони міста Києва, як йому пояснював керівник, «для підтримання дружніх зв`язків», «виявлення дружніх жестів», «надання маленьких послуг партнерам» та таке інше, зазвичай, ці суми з часом надходили йому на картку. Мова йшла про особисті кошти відповідача, які він або витрачав для купівлі товарів стороннім людям - партнерам/їх працівникам, або просто передавав тим, кому наказував директор, питання щодо їх часткового зарахування на його картковий рахунок партнерами, яким він надавав ці так звані сприяння, відповідач сприймав, як часткове повернення боргу, оскільки подекуди незначні витрати йому не повертали. Трудові відносини ОСОБА_2 з роботодавцем ТОВ «ТД Уікенд» завершились трудовим спором (справа № 753/7928/23).

Також у своєму відзиві на позов ОСОБА_2 зазначив, що коли його колишній роботодавець поставив його перед фактом, що його гроші йому повертатимуть на його картковий рахунок, він не заперечував щодо цього, оскільки не усвідомлював, що це здійснюватиме сторонній суб`єкт господарювання і мова йде про розголошення його персональних даних, а лише хотів повернути свої грошові кошти.

Надаючи оцінку указаним доводам відповідача, апеляційний суд враховує, що такі мають лише загальні посилання на надання ОСОБА_2 якихось послуг на користь працівників позивача: здійснення за власні кошти певних закупівель та/або підвезення власних готівкових коштів.

Однак, відповідачем не конкретизовано ані послуги, які він надавав із зазначенням їх точної дати та часу, ані точні суми грошових коштів, які він передавав працівниками позивача, ні прізвищ працівників позивача, а також ним не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, що могло б бути підставою оцінювати спірні правовідносини як договірні за відсутності письмового договору, отже, правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала.

З протоколу судового засідання від 13 березня 2024 року вбачається, що представник відповідача посилався на те, що отримані від позивача грошові кошти були заробітною платою відповідача, однак апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах, а тому відсутні підстави вважати спірні грошові кошти, перераховані позивачем на рахунок відповідача, є заробітною платою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у межах цивільної справи № 753/7928/23 вирішувався трудовий спір між ОСОБА_2 та ТОВ «ТД Уікенд» щодо стягнення заборгованості заробітної плати (а.с. 169, 174-177 т. 1).

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що такі дії відповідача свідчать про його недобросовісну та суперечливу поведінку в контексті неповернення ОСОБА_4 отриманих від неї коштів, які він вважав заробітною платою.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц зазначено, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Оскільки позивач здійснила перерахування на рахунок відповідача спірні грошові кошти за період з 18 квітня 2022 року по 21 квітня 2023 року, то обов`язок повернення грошових коштів як набутих без правових підстав у відповідача виник з наступного дня після першого переказу - 19 квітня 2022 року, а позивачем порушується питання про стягнення 3 % річних та інфляційні нарахування за період з 19 квітня 2022 року по 25 жовтня 2023 року (день подання позову).

Оскільки відповідач не повернув позивачу безпідставно отримані коштів, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд враховує, що позивачем правильно визначено розрахунковий період та розраховано суми інфляційних втрат у розмірі 23 479 грн. та 3 % річних у розмірі 7 815 грн 34 коп., відповідачем такий розрахунок не спростовано, що є підставою для стягнення указаних сум у заявленому позивачкою розмірі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що позивачем доведено набуття ОСОБА_2 грошових коштів у заявленому позивачем розмірі та відсутність для цього правових підстав, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат на сплату судового збору.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 832 грн 94 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 249 грн 41 коп.

Позивачем у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, однак у подальшому нею не було подано доказів понесення таких витрат, тому питання про їх відшкодування апеляційним судом не вирішується.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіпова Євгена Вікторовича задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 283 294 грн 34 коп., з яких інфляційні втрати у розмірі 23 479 грн за період з 19 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року та 3 % річних у розмірі 7 815 грн 34 коп. за період з 19 квітня 2022 року по 25 жовтня 2023 року.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 832 грн 94 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 249 грн 41 коп.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30 червня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська