Справа № 276/698/25
Провадження по справі №2/276/427/25
25 червня 2025 року селище Хорошів
Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Семенюка А.С.,
з участю секретаря судового засідання Дашенко Д.А.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі у тексті - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом, зі змісту якого просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС»:
- судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.07.2024 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №145313 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6945,00 грн., строком на 70 днів, стандартна процентна ставка 586% річних. Дата повернення кредиту 10.09.2024.
10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №145313 від 02.07.2024.
Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 29.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, позивач в позовній заяві просить розгляд справи провести без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, відзив на позов до суду не надав, копія ухвали про відкриття провадження у справі та судова повістка направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які повернуті до суду із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи.
У призначене судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суд не повідомив.
Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи.
Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.
02.07.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №145313 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.25-29).
Згідно кредитного договору було погоджено графік платежів згідно якого відповідач мав сплатити до 10.09.2024 року 6945,00 грн. тіло кредиту, 5321,10 грн. - відсотки за користування кредитом та 1944,60 грн. комісії. При цьому було передбачено, що проценти сплачуються кожні 14 днів. Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором f1a7e447.
Крім того 02.07.2024 відповідач підписав електронним підписом c88e960f паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором №145313 від 02.07.2024 (а.с. 36-37).
Згідно картки обліку виконання договору: 145313, вказується, що загальна сума фінансового активу станом на 10.09.2024 становить: 6945,00 грн. - тіло кредиту, а 5321,10 грн. - відсотки за користування кредитом, 401,00 комісія (а.с.56-57).
На виконання ухвали АТ КБ «Приватбанк» надало інформацію, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ).
Згідно виписки наданої АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 02.07.2024 по 07.07.2024 міститься зарахування на суму 5000,40 UAH. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період 02.07.2024 по 07.07.2024, фінансовий номер: НОМЕР_3 .
Таким чином, кредитний договір №145313 від 02.07.2024 підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор f1a7e447 було направлено Позичальнику 02.07.2024 на вказаний ним фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_3 , після чого Відповідач підтвердив свою згоду одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій Товариством було перераховано транш в сумі 6945,00 грн. на банківську карту, що належить Відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС». Загалом відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6945,00 грн. строком на 70 днів, стандартна процентна ставка 586% річних. Дата повернення кредиту 10.09.2024.
10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №145313 від 02.07.2024 (а.с.59-65).
Таким чином між сторонами існують зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.
Суд вирішуючи спір виходить з наступного.
За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599ЦКУкраїни визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 629ЦКУкраїни визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610ЦКУкраїни порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Відповідно до ч. 2 ст.615ЦКУкраїни одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що договір №145313 від 02.07.2024 та Графік платежів підписані Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор f1a7e447.
Крім того 02.07.2024 відповідач підписав електронним підписом c88e960f паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором № 145313 від 02.07.2024.
Отже сторони погодили всі істотні умови:
- суму кредиту 6945,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору у такому порядку: - 5000,40 грн на картку № НОМЕР_1 у національній валюті та 1944,60 грн шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини;
- строк кредитування 70 днів, до 10.09.2024 з правом повернення кредиту достроково;
- відсотки за користування кредитом - кожні 14 днів, процентна ставка 586,00% річних;
- комісія за надання кредиту 28,00%, що становить 1944,60 грн.
На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ «Приватбанк» надав інформацію, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ).
Згідно виписки наданої АТ КБ «Приватбанк» по рахунку № НОМЕР_1 за період 02.07.2024 по 07.07.2024, яка містить зарахування на суму 5000,40 UAH. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період 02.07.2024 по 07.07.2024, фінансовий номер: НОМЕР_3 .
Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВАКОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» виконало свої зобов`язання за договором № 145313 від 02.07.2024, надавши 02.07.2024 ОСОБА_1 5000,00 грн. кредиту.
Щодо відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне
На день укладення договору №145313, а саме 02.07.2024, Законом України "Про споживче кредитування" було передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. (ч.4,5 ст.8 Закону )
Отже, за один день користування кредитом в сумі 5000,00 грн споживач мав сплачувати не більше 50,00 грн , а за 70 днів користування мав сплатити 3500,00 грн
Натомість в договорі вказано, що денна ставка 1,4956% в день, при цьому вона розрахована на суму 6945,00 грн. тоді як видача кредиту передбачала зарахування на карту 5000,00 грн., а 1944,60 грн. - комісія за видачу кредиту, яка не видавалася ОСОБА_1 , а відразу була зарахована на погашення комісії за видачу кредиту.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Таким чином, умови укладеного між сторонами Договору, передбачені п. 2.7.1., щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі більш ніж 1% в день є нікчемною, в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки суперечать ч.5 ст.8 цього Закону.
Щодо стягнення комісії в сумі 401,00 грн. суд зазначає наступне.
У п.2.4 Кредитного договору визначено комісію за управління та обслуговування кредиту.
У своїй Постанові Великі Палаті Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зробила висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Натомість умовами договору не визначено, за що нараховується комісія також відсутні докази, що відповідач вимагав частіше 1 разу на місяці інформацію про стан кредиту.
Таким чином суд вважає, що нарахування комісіє є неправомірним.
Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» мало права вимоги до ОСОБА_1 - 5000,00 грн. тіла кредиту та 3500,00 грн. відсотків за 70 днів користування кредитом з розрахунку 1% в день (5000,00 грн. х 1% х 70 днів = 3500,00 грн.).
Доказів, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за договором № 145313 від 02.07.2024 матеріали справи не містять.
Згідно ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.1077ЦКУкраїни передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» мало права вимагати з ОСОБА_1 - 5000,00 грн. тіла кредиту та 3500,00 грн відсотків за 70 днів користування кредитом з розрахунку 1% в день (5000,00 грн. х 1% х 70 днів = 3500,00 грн.) то відповідно і до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги саме в такому розмірі.
Враховуючи всі обставини справи суд приймає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 145313 від 02.07.2024 в розмірі 8500,00 грн., з яких: 5000,00 грн. тіла кредиту та 3500,00 грн. відсотків.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.
Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 67,10%), тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1625,43 грн.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 04.02.2025 було укладено Договір про надання правової допомоги №04/02/25-01 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», відповідно до умов якого адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах визначених цим договором. У відповідності до додаткової угоди №26 до Договору адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання щодо захисту прав позивача по стягненню заборгованості за кредитними договорами, в тому числі кредитним договором № 145313 від 02.07.2024. У відповідності до акту прийому-передачі наданих послуг розмір наданих адвокатським бюро послуг склав 7000,00 грн. (а.с.11-15).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Беручи до уваги характер спірних правовідносин, суд вважає неспівмірною заявлену вартість послуг за підготовку позовної заяви, збирання доказів, підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів в справі про стягнення заборгованості за договором позики, враховуючи категорію та складність даної справи, яка відноситься до малозначних справ та є типовою для фактора, не потребує вивчення значного обсягу доказів та правових позицій судів щодо такої категорії справ. Та зважаючи на те, що позовна заява була подана через систему «Електронний суд», що не потребувало значного часу, суд вважає завищеним заявлений розмір вартості вказаної послуги.
У зв`язку з вищенаведеним та враховуючи суму ціну позову, а також складність справи та її значення для сторін, кількості судових засідань, усталеної практики з вирішення кредитних спорів, відсутність відомостей про фінансовий стан обох сторін суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу у разі задоволення позову становлять 3000,00 грн.
Враховуючи, що позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» відповідно до вимог частини другої статті 141 ЦПК України мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2013,00 грн. (3000 грн.* 67,10% задоволених позовних вимог).
Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265, 274-282 ЦПК України, ст. 512, 514, 516, 526, 610, 611, 625, 1050, 1079, 1082 ЦК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 145313 від 02.07.2024 в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, з яких: 5000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3500,00 гривень - сума заборгованості за відсотками.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 1625 (одна тисяча шістсот двадцять п`ять) грн. 43 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2013 (дві тисячі тринадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Суддя А.С.Семенюк