КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1273/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Київ

Справа № 761/6538/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», подану представником Литвинцем Сергієм Анатолійовичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Романишеної І. П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 жовтня 2023 року через застосунок «Дія» позивач дізнався про накладення арешту на банківські рахунки. У подальшому позивачем було з`ясовано, що виконавче провадження відкрито на підставі вчиненого нотаріусом виконавчого напису, та із його заробітної плати на рахунок стягувача у виконавчому провадженні було відраховано суму в розмірі 21 472 грн. 86 коп. Не погоджуючись із законністю та правомірністю виконавчого напису нотаріуса, позивачем було подано позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року по справі № 761/40693/23 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 31609 від 18 березня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в сумі 29 000 грн та витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса. Зазначена обставина стала підставою для звернення до суду з даним позовом, з огляду на те, що кошти були стягнуті безпідставно, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 21 472,86 грн, судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1 211,20 грн, а також витрати на правову допомогу у фіксованому розмірі 3000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 21 472,86 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «АІА Фінанс Груп» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що позивачем у позові заявлено про стягнення з відповідача всієї суми 21 472,86 грн, як безпідставно набутих коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Позовних вимог щодо відшкодування збитків позивачем у справі не заявлено. Із суми 21 472,86 грн лише 19 066,27 грн було перераховану відповідачу, а суму в розмірі 2 406,59 грн ТОВ «АІА Фінанс Груп» отримано не було.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно застосовано статтю 1212 ЦК України в частині оцінки факту наявності підстав у відповідача для розпорядження отриманими від позивача коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що твердження відповідача про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. Суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, врахувавши усталену практику застосування вказаної норми права Верховним Судом.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що всі суми, що були примусово стягнуті з позивача в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого документа, що був визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, підлягають стягненню з відповідача.

Заявник вважає, що у задоволенні апеляційної скарги «ТОВ «АІА Фінанс Груп» слід відмовити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правова підстава для стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь «ТОВ «АІА Фінанс Груп» відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису № 31609 від 18 березня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. Тому суд дійшов висновку, що стягнення з позивача на користь відповідача коштів в розмірі 19 066,27 грн було безпідставним, відповідно безпідставно отримані грошові кошти підлягають стягненню на користь позивача. Інші кошти в сумі 2406,59 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування збитків, на підставі статті 22 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі 3000 грн. суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про надання правової допомоги та відмовив в задоволенні таких вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованість в розмірі 29 900 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 31609.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. 27.05.2021 року відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису № 31609 виданого 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки АТ «Укрзалізниця» від 16 листопада 2023 року, яка видана ОСОБА_1 щодо утриманих та перерахованих коштів згідно виконавчого провадження від 02 червня 2021 року № НОМЕР_1, із заробітної плати позивача утримано 21 472, 86 грн.

Відповідач не заперечує, що по виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яке було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №31609 від 18 березня 2021, із позивача було фактично стягнуто кошти на загальну суму 19066,27 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, судом встановлено, що у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису № 31609 від 18 березня 2021 року, в рахунок погашення заборгованості було перераховано на користь відповідача ТОВ «АІА Фінанс груп» частину стягнутої за виконавчим написом заборгованості в сумі 19 066,27 грн., що визнається відповідачем та підтверджується витягом з виписок щодо оплат по договору ( а.с. 56).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «АІА Фінанс Груп», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. та зареєстрований в реєстрі за №31609.

Рішення суду набрало законної сили.

Враховуючи те, що правова підстава для стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» відпала у зв`язку із визнанням судовим рішенням виконавчого напису № 31609 від 18 березня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сума коштів, яка була стягнута із заробітної плати ОСОБА_1 та яку відповідач отримав через приватного виконавця у зв`язку із виконанням виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису, в розмірі 19 066,27 грн, що визнається відповідачем, підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «АІА Фінанс Груп» про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є безпідставними, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення коштів, які відповідач отримав через приватного виконавця у зв`язку із виконанням виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису в сумі 19 066,27 грн, є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідача щодо стягнення з нього в якості збитків суми в розмірі 2406 грн. 59 коп., яка ним фактично отримана не була, є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. від 02 червня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримував дохід від Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», шляхом здійснення відрахувань у розмірі 20% від заробітної плати, для погашення загальної суми боргу у розмірі 33 390 грн., що складається із : витрат на проведення виконавчих дій - 500 грн., суми боргу за виконавчим документом - 29 900 грн., основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2990 грн. ( а.с. 5).

При порівнянні сум відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 , що зазначені у довідці Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» від 16.11.2023 року із витягами з виписок щодо оплати по договору, що надані ТОВ «АІА Фінанс Груп», вбачається, що не вся сума перерахованих на рахунок приватного виконавця коштів в подальшому була перерахована приватним виконавцем на рахунок стягувача, оскільки щоразу були відраховані суми витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця. Так, наприклад із перерахованої на рахунок приватного виконавця суми утримання із заробітної плати боржника в розмірі 2888 грн. 53 коп. на рахунок стягувача надійшла сума в розмірі 2171 грн. 40 коп.; із утриманої із заробітної плати позивача та перерахованої на рахунок приватного виконавця суми в розмірі 3163 грн. 71 коп. у серпні 2021 року на рахунок стягувача надійшла сума 2876 грн. 10 коп. ( а.с. 6, 56).

Таким чином, враховуючи, що із заробітної плати позивача утримано та перераховано на рахунок приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 суму в розмірі 21 472 грн. 86 коп., із якої на рахунок стягувача ТОВ «АІА Фінанс Груп» надійшли кошти - 19 066 грн. 27 коп., то інша частина суми в розмірі 2406 грн. 59 коп. є витратами на проведення виконавчих дій та основною винагородою приватного виконавця, утриманих приватним виконавцем від фактично стягнутої суми заборгованості.

Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності, зокрема, приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, стягнення основної винагороди приватного виконавця або витрат на проведення виконавчих дій не регламентується положеннями статті 1212 ЦК України.

Таким чином, як встановлено з матеріалів справи, основна винагорода приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій були стягнуті на підставі відповідної постанови приватного виконавця Сидорук Л.В. від 02.06.2021 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «АІА Фінанс груп» в якості збитків на підставі ст. 22 ЦК України суми в розмірі 2406 грн. 59 коп., якої відповідач фактично не отримував, оскільки у даних правовідносинах важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, відповідно набувач зобов`язаний повернути тільки те майно (кошти) , яке безпідставно набув (зберігав).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України до суми в розмірі 2406 грн. 59 коп., оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими відповідачем у розумінні статті 1212 ЦК України, адже відповідачем не отримувались та є витратами виконавчого провадження.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 14 лютого 2022 року у справі № 201/1311/19 та від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру безпідставно набутих грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки підстави для стягнення з відповідача коштів у розмірі 2406 грн. 59 коп., яких він не отримував та які є витратами виконавчого провадження, відсутні. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної суми коштів слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору змінити, зменшивши їх з 1211,20 грн до 1075 грн. 55 коп., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ( 88,8 %).

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, сума сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги, яка пропорційна сумі позовних вимог, у задоволенні якої позивачу апеляційний суд відмовляє, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, а саме: 1453 грн. 44 коп. х 11,2 % = 162 грн. 79 коп.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене та вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі : 1075 грн. 55 коп. - 162 грн. 79 коп. = 912 грн. 76 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», подану представником Литвинцем Сергієм Анатолійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року - змінити в частині суми безпідставно набутих грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача, та судових витрат, у зв`язку з чим викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 19 066 (дев`ятнадцять тисяч шістдесят шість) грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 912 грн. 76 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.