Провадження № 2/175/2711/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" червня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Соломонович К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до відповідача про відшкодування шкоди. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 близько 20 год. 07 хв. в Донецькій обл., м. Краматорськ, по вул. Шкільній відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "TOYOTA CAMRY 50" д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок даної ДТП батько позивача - ОСОБА_2 від отриманих травм помер. За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Донецькій області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке в подальшому було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "TOYOTA CAMRY 50" д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у Відповідача, тому позивач просить стягнути 26 800, 00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 8 040, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 29.11.2024 року цивільну справу №175/17551/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП об`єднано в одне провадження із цивільною справою № 175/17553/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП та присвоєно їм номер № 175/17551/24 (провадження № 2/175/2711/24).

Позивач - ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду до відповідача про відшкодування шкоди. Позов мотивує вищезгаданими подіями, тому просить стягнути 26 800, 00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 13 609,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання та 12 122, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому заперечує проти позовних вимог, зазначає, що під час проведення судово-токсикологічного дослідження крові та сечі трупа ОСОБА_2 , було виявлено, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння середнього ступеню, натомість в діях водія транспортного засобу "TOYOTA CAMRY 50" д.н.з. НОМЕР_1 відсутній склад кримінального правопорушення. Відтак відповідач просить задовольнити частково вимоги позивачів, а саме: стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 13 400, 00 грн., стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 13 400, 00 грн., стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на поховання у розмірі 13 609, 00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, заяв не подавав.

Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, суд встановив наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №84. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №2258.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис №1729

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 , 03.09.1983 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , актовий запис №1189.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , актовий запис №2458. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_6 , актовий запис №2035. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис №939.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.03.2024 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000756 від 05 грудня 2023 року - закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_9 - ОСОБА_3 , складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно висновку есперта №228 від 06.12.2023 року, встановлено, що в момент зіткнення автомобіля з пішоходом потерпілий ОСОБА_2 був розташований до нього лівою половиною тіла. Знайдені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, можливо, у вказаний строк при вказаних і відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення згідно з п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Смерть гр.на ОСОБА_2 настала внаслідок отриманої поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, кінцівок з крововиливами під оболонки, шлуночки та речовину головного мозку, множинними лівобічними переломами ребер, лівобічним гемо пневмотораксом, переломом обох кісток лівої гомілки, ускладненою розвитком крововтрати та шоку и знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. При судово- токсикологічному досліджені крові та сечі від трупу гр. ОСОБА_2 знайден спирт етиловий у крові у концентрації 2,48%, у сечі 3,00%, що відносно живої людини має ознаки алкогольного сп?яніння середнього ступеню.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Із матеріалів справи вбачається, що на час ДТП відповідальність водія автомобіля Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_9 - ОСОБА_3 , була застрахована в ТДВ «Страхова група «Альфа-Гарант», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №212495015.

Згідно зі ст. 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Так, ч. 2 ст. 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Нормативні акти, що регулюють цивільні правовідносини, передбачають існування двох видів цивільно-правової необережності - грубої та простої, однак законодавство не визначає критеріїв їх розмежування, а тому ч. 4 ст. 1193 ЦК України покладає визначення виду необережності на розсуд судів.

В абз. 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» зустрічається також поняття «проста необачність», до якої зараховується, зокрема, перебування в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо, але само по собі перебування в нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху (абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Що стосується проведення межі між цими видами цивільно-правової необережності, то у ч. 2 ст. 1193 ЦК та абз. 3 п. 7 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що в кожному конкретному випадку вид необережної форми вини має визначати суд, враховуючи фактичні обставини справи (характер дії, обставини завдання шкоди, індивідуальні особливості потерпілого, його стан тощо). Таким чином, характер визначення грубої чи простої необережності є оціночним. Iстотне значення має суб`єктивний фактор: те, що в одному разі визнається грубою необережністю, в іншому може вважатися простою.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Отже, груба необережність потерпілого має бути доведена належними, допустимими та достатніми доказами особою, яка посилається на наявність зазначених обставин.

Постановою про закриття кримінального провадження від 29.03.2024 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000756 від 05 грудня 2023 року - закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_9 - ОСОБА_3 , складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Із наведеної постанови слідує, що дії самого пішохода ОСОБА_2 сприяли виникненню дорожньо-транспортної пригоди та ознака необережності міститься в його діях та поведінці, оскільки він перебував у стані середнього алкогольного сп`яніння.

Саме тому, страховиком було обґрунтовано застосовано приписи ч. 2 статті 1193 ЦК України для зменшення розміру страхового відшкодування.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в Постанові «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що передчасна втрата сина для матері за наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що обставини, щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини. Власник джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, яяких у цій справі не встановлено.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

На підставі викладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, зважаючи на певну необережність потерпілого та відсутність вини заподіювача шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачів 20 100,00 грн. кожному в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою та відповідатиме принципам розумності і справедливості й не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК).

При цьому суд зобов`язаний врахувати:

-чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

-чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

-поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

-дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК).

На підтвердження понесення позивачем - ОСОБА_1 витрат на правову допомогу представником позивача адвокатом Стефківським В.І. суду надані наступні документи:

-копія договору про надання правничої допомоги № Ж233 від 18.12.2023 року;

-копія розрахунку виконаних робіт від 24.01.2024 року;

-копія додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № Ж233 від 18.12.2023 року про об`єм та вартість послуг.

На підтвердження понесення позивачем - ОСОБА_2 витрат на правову допомогу представником позивача адвокатом Стефківським В.І. суду надані наступні документи:

-копія договору про надання правничої допомоги № Ж232 від 18.12.2023 року;

-копія розрахунку виконаних робіт від 24.01.2024 року;

-копія додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № Ж232 від 18.12.2023 року про об`єм та вартість послуг.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для позивачів, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, а також те що позовна заява позивачів має однакові обставини та додатки, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 10 000, 00 грн.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 100,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 100,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) відшкодування понесених витрат на поховання у розмірі 13 609,00 грн..

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова