Провадження № 2/357/440/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я. С.,

за участю:

представник позивача адвокат Нестройний О.Г.;

позивач ОСОБА_1 ;

представник відповідача-1 адвокат Кукса О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_3 , про визнання договору укладеним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) визнати укладеним договір купівлі-продажу автомобіля Mercebes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 2) визнати право власності ОСОБА_1 на автомобіль Mercebes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову вказано, що в березні 2017 року за посередництва фірми, яка спеціалізується на продажу вживаних автомобілів та яка територіально розташована у місті Миколаїв, позивач придбав автомобіль - вантажний фургон малотонажний Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 за ціною продажу 12 000 доларів США, який раніше належав відповідачу ОСОБА_3 . Загальна сума витрат позивача на придбання автомобіля з урахуванням послуг посередника становила 14 300 доларів США. Основну частину коштів на придбання автомобіля позивач взяв у борг у чоловіка своєї рідної сестри, про що надав йому відповідну розписку. Враховуючи, що на той час позивач вже мав у власності 3 транспортні засоби, з метою зменшення надмірного податкового навантаження у разі, коли б вищевказаний автомобіль не підійшов і його прийшлось би відразу продавати, за попередньою домовленістю зі своїм кумом ОСОБА_4 , позивач вирішив оформити придбаний ним у ОСОБА_3 автомобіль на батька кума - відповідача ОСОБА_5 . Перереєстрація придбаного позивачем транспортного засобу на ОСОБА_5 була здійснена у ТСЦ МВС № 4841 у місті Миколаїв, при цьому у них була домовленість, що при першому зверненні позивача, відповідач або переоформить автомобіль на нього, або підпише договір купівлі-продажу у випадку, коли б позивач вирішив його продати. Сам ОСОБА_5 жодного разу не був присутній ані в місті Миколаїв, ані в сервісному центрі, ані в фірмі, яка була посередником. Жодних документів він не підписував, в тому числі і договір купівлі-продажу. До того ж сам договір нікому зі сторін не видавався та не зберігся в ТСЦ МВС № 4841. Оформленням усіх документів займався посередник - майданчик з продажу автомобілів, і для перереєстрації автомобіля використав копію паспорту та довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової карти платника податків ОСОБА_5 18.03.2017 після передання позивачем коштів за придбання автомобіля ОСОБА_3 та написання ним розписки про це, останній передав позивачу придбаний автомобіль, два ключі від нього, а свідоцтво про реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 віддав позивачу представник посередника біля ТСЦ МВС № 4841 в місті Миколаєві, після оплати його послуг. Позивач стверджує, що фактично вказаний автомобіль відповідач ОСОБА_5 не придбавав, з продавцем автомобіля ОСОБА_3 ніяких перемовин про його придбання не вів, коштів продавцю не передавав, документів не підписував і навіть ніколи не володів автомобілем, оскільки відповідно до раніше досягнутої домовленості, виступав лише особою, за якою був зареєстрований транспортний засіб. Саме позивач домовлявся з ОСОБА_3 про придбання у нього автомобіля і сплатив йому кошти за придбання автомобіля, що підтверджується письмовою розпискою колишнього власника даного транспортного засобу та його особистими поясненнями у Київському апеляційному суді під час розгляду справи № 357/12408/21. З моменту придбання спірного автомобіля саме позивач весь час користувався ним. Натомість ОСОБА_5 ніколи цим автомобілем не користувався і не цікавився, не ремонтував та не обслуговував його. Користуючись автомобілем, саме позивач здійснював його ремонт та технічне обслуговування. При цьому в деяких замовленнях на ремонт ТЗ вказаний ОСОБА_5 , однак зазначений номер телефону позивача, на них стоїть його підпис та самі підтверджувальні документи містяться у нього. Також саме позивач страхував свою цивільно-правову відповідальність під час користування автомобілем. Позивач вважає себе фактичним власником вказаного автомобіля, а ОСОБА_5 лише особою, на яку оформлено автомобіль. На початку вересня 2021 року позивач вирішив продати вказаний автомобіль, про що повідомив свого кума ОСОБА_4 та щоб той, в свою чергу, повідомив про це свого батька ОСОБА_5 про необхідність підписати договір купівлі-продажу. Однак ОСОБА_4 заявив, що його батько згоди на продаж автомобіля не надасть і перестав відповідати на телефонні дзвінки. Згодом позивач дізнався від працівників поліції, що ОСОБА_5 звернувся до поліції із заявою про те, що позивач нібито забрав його власний автомобіль і не повертає його. Таким чином ОСОБА_4 , з яким позивач спільно займався заготівлею м`яса, вирішив "закрити" всі фінансові претензії до позивача. З огляду на вказане, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

26.10.2023 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

04.01.2023 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, витребувано від Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори інформацію (витяг) зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5 , зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника померлого ОСОБА_5 .

На виконання ухвали суду на адресу суду надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 75861913 від 16.02.2024, з якої вбачається про наявність спадкової справи № 508/2023 (у Спадковому реєстрі № 71562836) після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Другою білоцерківською державною нотаріальною конторою 14.11.2023.

20.05.2024 ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено розгляд справи у відкритому підготовчому судовому засіданні, витребувано від Другої білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 508/2023 (у Спадковому реєстрі № 71562836) після померлого ОСОБА_5 .

11.06.2024 на адресу суду надійшли витребувані документи.

26.06.2024 в судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та замінити відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_2 .

06.08.2024 на адресу суду від представника правонаступника відповідача-1 - адвоката Кукси О.В., надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що аналогічний спір розглядався у справі № 357/12408/21, в якому рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2022 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання частково недійсним в частині покупця правочин купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнання ОСОБА_1 покупцем за вказаним правочином. Зазначає, що на початку 2017 року ОСОБА_5 зі своїм сином ОСОБА_4 вирішили придбати спірний автомобіль, який знайшли через мережу інтернет за оголошенням компанії «Autopodium» у м. Миколаєві. У ціну продажу 14 300 доларів США входила основна вартість автомобіля та послуги посередника щодо оформлення договору купівлі-продажу. 18.03.2017 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та його кум ОСОБА_1 поїхали до м. Миколаїв, щоб визначитись з придбанням автомобіля. При цьому, поїхали на автомобілі позивача, щоб у разі придбання вантажного фургону двома машинами повернутись. Кошти на придбання машини були спільні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Окрім цього, вони позичали кошти в сумі 1 000 доларів США у ОСОБА_6 та 3 000 доларів США у ОСОБА_7 . Коли у м. Миколаєві оглянули автомобіль і погодили з власником через менеджера компанії «Autopodium» його придбання, то ОСОБА_5 підписав усі необхідні документи, надані посередником та сплатив йому гроші в сумі 14 300 доларів США. Колишній власник транспортного засобу ОСОБА_3 отримав свою суму коштів саме від менеджера. Будь-які розписки відповідач-2 не писав, оскільки офіційно підписувався договір купівлі-продажу, у якому зазначалась уся необхідна інформація та його істотні умови. До м. Біла Церква вони повертались вже на новому автомобілі. Вказано, що розписка у ОСОБА_8 від 18.03.2017 на аркуші щоденника, датованого 17 березня невідомого року та позика коштів ОСОБА_9 у сумі 14 000 доларів США викликають сумніви. ОСОБА_1 давно знайомий з ОСОБА_5 та є кумом ОСОБА_4 . Також він допомагав йому в бізнесі, оскільки у ОСОБА_4 у 2017 році була власна фірма, а зараз він займається підприємницькою діяльністю. Будь-яких домовленостей з позивачем, що автомобіль формально оформляється на ім`я ОСОБА_5 та в подальшому буде проданий чи переоформлений на нього - не було. Також ніяких коштів ОСОБА_1 на придбання автомобіля не давав. ОСОБА_4 з відома ОСОБА_5 спірний автомобіль надавав у користування ОСОБА_1 для власних потреб. Оскільки позивач був близькою людиною для сім`ї, то коштів за користування транспортним засобом у нього не брали. У знак подяки ОСОБА_10 сам запропонував ОСОБА_4 оформляти страховку та інколи допомагав у ремонті автомобіля. У салоні автомобіля завжди зберігались документи щодо проведення ремонтних робіт та придбання деталей. У кінці 2020 року у ОСОБА_1 з`явились претензії до ОСОБА_4 у здійсненні спільної господарської діяльності. Орієнтовно у листопаді-грудні 2020 року він взяв для власних потреб спірний автомобіль та не повернув його. Спочатку пояснював ОСОБА_4 , що автомобіль йому дуже потрібний, а в подальшому сказав, що повертати не збирається доки з ОСОБА_11 не вирішають спільні фінансові спори. У березні 2021 року ОСОБА_5 змушений був звернутись в поліцію щодо правомірності дій позивача. Вважає надуманими доводи ОСОБА_1 про те, що він оформляв спірний автомобіль на ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що у разі його продажу необхідно сплачувати податки. Вказує, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

05.09.2024 на адресу суду від представника позивача - адвоката Нестройного О.Г., надійшли пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що спори № 357/12408/21 та № 357/11467/23 не є тотожними, оскільки відрізняються матеріально-правовою вимогою позивача. Вказує, що доводи про те, що ОСОБА_5 є законним набувачем спірного транспортного засобу та, нібито він їздив у Миколаїв, обирав автомобіль та сплатив за нього спільні з сином кошти, не відповідають дійсності, оскільки обов`язки покупця вчинив саме ОСОБА_1 . Крім цього незрозумілою є потреба ОСОБА_5 придбавати спірний автомобіль та ще й позичати для цього кошти, адже сам ОСОБА_12 не користувався придбаним автомобілем, а у ОСОБА_13 був та є на сьогоднішній день свій автомобіль, тож йому не потрібен був інший. Також не відповідає дійсності твердження щодо власного бізнесу ОСОБА_13 , оскільки з доданих до відзиву копій документів вбачається, що як фізична особа-підприємець ОСОБА_14 зареєстрований лише 23.10.2019, а станом на квітень 2021 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Полярний дім» в якості директора, але мати власний бізнес та працювати найманим працівником у чужому - це дві різні речі. Також не відповідає дійсності твердження про те, що ОСОБА_1 ніде не працює. Позивач веде особисте підсобне селянське господарство, пов`язане із заготівлею та продажем м`яса і до придбання спірного автомобіля, мав у власності мікроавтобус, який використовував для транспортування м`яса. Проте, в зв`язку з тим, що в 2015 році у сина позивача - ОСОБА_15 , виявили онкологічне захворювання і йому необхідна була трансплантація кісткового мозку, позивач був змушений продати майже все ліквідне майно, зокрема й цей мікроавтобус, адже лікування сина виявилось коштовним. Після операції в грудні 2015 року, щоб прогодувати сім`ю та забезпечити реабілітацію старшого сина, ОСОБА_1 почав відновлювати діяльність із заготівлі м`яса, а тому з`явилась необхідність у придбанні мікроавтобуса для його перевезення. Оскільки коштів на придбання спірного транспортного засобу не було, ОСОБА_1 позичив необхідну суму у свого зятя. Разом з тим, ОСОБА_16 після трансплантації кісткового мозку ще 5 років проходив реабілітацію за кордоном, вартість якої була доволі високою. Також існувала ймовірність, що придбаний автомобіль не задовольнить позивача своєю якістю, почне часто ламатись і його довелось би продати. Крім цього, сім`я позивача проживала разом із батьками, які отримували субсидію, тож придбання транспортного засобу та реєстрація його на когось із членів домогосподарства мало б наслідком втрату права на отримання субсидії. В свою чергу, реєстрація транспортного засобу на кума позивача - ОСОБА_13 чи його дружину ОСОБА_17 , мало б наслідком втрату цього транспортного засобу, оскільки вони обидва мали борги і на кожного з них були відкриті виконавчі провадження. Отже, враховуючи всі ці обставини, спірний автомобіль був оформлений на батька кума позивача - ОСОБА_5 , який погодився стати лише титульним (формальним) власником, але згодом вирішив забутися про домовленість. Представник відповідача ОСОБА_2 стверджує, що спірний транспортний засіб лише іноді надавався ОСОБА_1 у користування, але це не відповідає дійсності, оскільки з моменту придбання спірного автомобіля, він увесь час знаходився у позивача на подвір`ї і він весь час ним користувався. Натомість ОСОБА_5 ніколи не користувався і не цікавився спірним автомобілем, не ремонтував та не обслуговував його. Повторно просить задовольнити позовні вимоги.

05.09.2024 в судовому засіданні суд на місці ухвалив витребувати для огляду матеріали цивільної справи № 357/12408/21, яку досліджено судом в ході розгляду справи.

26.09.2024 ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.10.2024 на адресу суду від представника правонаступника відповідача-1 - адвоката Кукси О.В., надійшли пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що доводи позивача є зовсім не логічними і надуманими, особливо з урахуванням інших пояснень, що на придбання автомобіля не було у нього навіть власних коштів. Припущенням є доводи представника позивача, що ОСОБА_5 не придбавав спірний автомобіль, а погодився стати лише титульним (формальним) власником. Зазначає, що при розгляді попереднього позову ОСОБА_12 надавав до суду особисто пояснення, які спростовують всі доводи ОСОБА_1 і на них посилається суд у рішенні. При цьому позивач не підтверджує свої припущення жодним документом - ні нотаріально посвідченою довіреністю на ОСОБА_5 щодо користування автомобілем, ні договором про його придбання. Вказано також, що заявлені до допиту свідки не можуть підтвердити обставини щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, тому не можуть бути свідками.

24.10.2024 в судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача в частині виклику свідків, закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті.

Позивач в судовому засідання позов підтримав та просив задовольнити, надав пояснення. Наполягав на тому, що при купівлі автомобіля в Миколаєві був він, попередній власник, менеджер і ОСОБА_18 . ОСОБА_5 тоді з ними не було. ОСОБА_9 позичив йому 12 000 доларів США, що оформлено розпискою в блокноті. В свою чергу ОСОБА_3 написав розписку, що отримав від позивача кошти за продаж авто. Оформленням купівлі-продажу займався менеджер. Син титульного власника - ОСОБА_18 , це кум позивача, з яким були довірливі стосунки. Спірний автомобіль останній раз був у ОСОБА_19 . Наразі позивач користується легковим автомобілем із причепом.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та задля уникнення податкового навантаження, а також можливого скасування субсидії, вирішили оформити автомобіль на ОСОБА_5 , який погодився бути титульним власником, однак після пропозиції позивача перереєструвати автомобіль, забрав автомобіль і техпаспорт. Наполягає, що фактично придбав автомобіль саме позивач. Вказує, що в попередній справі суд не досліджував розписку про позику коштів. Зауважив, що у першій справі був невірно обраний спосіб захисту.

В судовому засіданні представник відповідача-1 позов не визнала повністю, надала пояснення по суті спору, просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що всі докази попередньої справи наявні в цій справі та їм надано оцінку судом, окрім спірної розписки про позику коштів, яка викликає сумнів та не містить відомостей, що кошти позичались на придбання автомобіля. Вказує, що ОСОБА_1 було відмовлено не через спосіб захисту, а через недоведеність та необґрунтованість позову. В іншій справі ОСОБА_9 також давав свідчення. Не заперечує, що позивач користувався автомобілем за згодою власника, однак потім ОСОБА_20 звернувся до поліції, щоб авто повернули.

17.06.2025 в судовому засіданні позивач, його представник та представник відповідача-1 не заперечували щодо завершення розгляду справи, представники сторін надали письмові промови в судових дабатах.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 18.03.2017 за ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль Mercebes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 .

Попереднім власником вказаного автомобіля був ОСОБА_3 .

Дані обставини встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2022 у справі № 357/12408/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30.03.2023, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання частково недійсним в частині покупця правочин купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнання ОСОБА_1 покупцем за вказаним правочином.

Рішення суду набрало законної сили 30.03.2023.

Судом під час розгляду справи № 357/12408/21 надано оцінку розписці про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 12 000 доларів США, доводам позивача про те, що він використовував автомобіль для підприємницької діяльності, оформляв поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, замовлення-наряди на ремонт авто, а також вказано про відсутність договору купівлі-продажу спірного ТЗ у матеріалах справи та в сторін.

В матеріалах справи міститься рукописна розписка ОСОБА_1 від 18.03.2017, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_9 у позику кошти в сумі 14 000 доларів США та зобов`язався повернути за першою вимогою позикодавця, а також розписка (запис) ОСОБА_9 від 30.04.2023 про повернення йому позичених коштів.

Оригінал вказаної розписки оглянуто в судовому засіданні.

28.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 0000261 за ч. 4 ст. 190 КК України щодо неповернення ОСОБА_5 належного йому транспортного засобу Mercebes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, ОСОБА_1 , який у вересні 2020 року попросив автомобіль для власних потреб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.09.2023, актовий запис № 1822.

Судом досліджено копію спадкової справи № 508/2023 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Другою білоцерківською державною нотаріальною конторою 14.11.2023, з якої вбачається, що спадщину після померлого прийняла його дружина - ОСОБА_2 . Син померлого - ОСОБА_4 , відмовився від прийняття спадщини.

Також стороною позивача надано ряд медичних документів, які підтверджують хворобу ОСОБА_15 з 2015 року з діагнозом: Мієлодиспластичний синдром, РАІБ ІІ тип та копію листа білоруської клініки від 17.02.2015, щодо можливості проведення лікування ОСОБА_21 , вартість первинного лабораторно-діагностувального комплексу - 5 000 доларів США, вартість лікування - 12 000-14 000 доларів США, курс поліхіміотерапії становить від 1 до 5 процедур.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_22 - це брат його дружини. Свідку відома ця справа щодо автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, оскільки він позичав кошти ОСОБА_10 на придбання автомобіля. Тоді в позивача була складна ситуація, адже його син захворів онкологією. Вказує, що автомобіль був оформлений на батька ОСОБА_13 . ОСОБА_14 з позивачем були кумами та мали спільний бізнес. ОСОБА_10 заготовляв м`ясо, а дружина ОСОБА_23 з донькою ліпили пельмені. Згодом бізнес припинився. Автомобіль завжди був у користуванні ОСОБА_24 , однак ОСОБА_20 відмовився його перереєстровувати на позивача, хоча домовленість була саме такою - тимчасова реєстрація за ОСОБА_25 . На момент позики свідком коштів, у позивача було скрутне матеріальне становище, оскільки операція сина позивача коштувала біля 200 000 доларів США. Кошти на операцію сина збирались усім селом та ОСОБА_26 . Тоді свідок позичив ОСОБА_10 14 000 доларів США, які той віддав у 2023 році. Позика оформлювалася простою розпискою в блокноті, яку свідок вирвав після повернення коштів. Кошти свідок передавав позивачу зранку в себе в будинку. За автомобілем в Миколаїв їздили позивач з ОСОБА_4 . На той час ОСОБА_22 мав багато боргів. Вказує, що останній раз бачив автомобіль два роки тому. ОСОБА_5 бачив лише раз. Після апеляційного розгляду попередньої справи той приїхав і забрав автомобіль з подвір`я позивача.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні надала покази, що є знайомою та сусідкою позивача близько 25 років, у них поруч городи. Вона є рідною сестрою дружини ОСОБА_10 . Їй відомо, що позивач мав автомобіль червоного кольору, хоча документи вона не бачила. ОСОБА_28 стояв на подвір`ї позивача під відкритим небом. Іноді вона просила ОСОБА_10 щоб той возив її чи її рідних (близько 10 разів). Вважала, що цей автомобіль належить позивачу. Також вона чула про ОСОБА_29 й знає його.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні надала покази, що проживає з 70-х років в АДРЕСА_1 , навпроти ОСОБА_24 . Десь у 2016-2017 році у ОСОБА_10 з`явився червоний бус Mercedes. Автомобіль стояв у нього на подвір`ї. Позивач тримав господарство та продавав його. Весь час допомагав свідку на своєму авто, наприклад привозив холодильник з Білої Церква. Десь півтора роки вже не бачить машину. Документи на автомобіль також не бачила й не знає номер ТЗ.

При вирішенні справи суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частина 1 ст. 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення вказаної норми свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2022 у справі № 357/12408/21, яке набрало чинності, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання частково недійсним в частині покупця правочин купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнання ОСОБА_1 покупцем за вказаним правочином.

В даній справі № 357/11467/23 позивач просить про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання за ним права власності, тому в цих позовів предмети є різними, а відтак справи не є тотожними, тому підстави для закриття провадження відсутні.

Положеннями ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції станом на 18.03.2017) встановлено обов`язкову державну реєстрацію транспортного засобу, яка полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (в редакції станом на 18.03.2017).

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Згідно із п. 8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема оформлені в установленому порядку договори укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Судом встановлено, що 18.03.2017 в ТСЦ № 4841 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на автомобіль - Mercebes-Benz Sprinter 319 CDI, 2011 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 .

З огляду проведену органом ТСЦ державну реєстрацію спірного транспортного засобу, органом державної влади перевірено укладений договір, отже право власності ОСОБА_5 на спірний автомобіль презюмується за правилом ст. 328 ЦК України.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Такі ж норми містить ч. 1 ст. 321 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовим рішенням встановлено, що позивач використовував автомобіль для підприємницької діяльності, оформляв поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, ремонт авто, однак вказані дії могли проводитись за домовленістю власника з користувачем та свідчать лише про право користування автомобілем, що не заперечується відповідачем-1.

Щодо надання оцінки розписці позивача від 17.03.2017 про отримання від ОСОБА_9 в позику коштів в розмірі 14 000 доларів США, суд зауважує, що дана розписка не спростовує встановлені судом обставини та не містить в собі інформацію щодо предмета доказування, зокрема, що надані за цією розпискою кошти були витрачені позивачем саме на купівлю спірного автомобіля.

Також суд враховує свідчення про скрутне матеріальне становище позивача через хворобу сина та те, що він мав багато боргів, однак він міг використати надані в позику кошти за іншим призначенням.

Крім того, свідки не можуть підтвердити обставини щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки не були присутні при вчиненні правочину.

Твердження ОСОБА_1 про те, що саме він укладав договір купівлі-продажу спірного ТЗ та є його власником не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, при цьому наявність зареєстрованого провадження про вчинення злочину за ч. 4 ст. 190 КК України свідчить про зворотнє.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи на які посилається позивач та заперечення відповідача-1, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач-1 ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач-2 ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні оголошено (підписано) лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.06.2025.

Суддя А. Ю. Цуранов