провадження № 22-ц/824/8782/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києві від 13 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В.в місті Києві, дата складення повного тексту рішення 31 липня 2023 року,у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_3 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Національний банк України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просив, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнути з останнього заборгованість за Кредитним договором №12/09/6 від 04 червня 2014 року у розмірі 1 803 545 992,63 грн. та штраф у сумі 30 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 04 червня 2014 року між НБУ та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива») укладений кредитний договір № 12/09/6, відповідно до пункту 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. на строк з 04 червня 2014 року до 30 грудня 2016 року (включно) шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16 лютого 2009 року №12/09. НБУ виконав взяті на себе зобов`язання, перерахувавши обумовлені договором кошти. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 04 червня 2014 року між НБУ та ОСОБА_3 укладений договір поруки 12/09/6/П, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В. за реєстровим номером 811, відповідно до пункту 1 якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за належне виконання позичальником всіх своїх зобов`язань, що випливають (а також випливатимуть в майбутньому) з кредитного договору від 04 червня 2014 року № 12/09/6, враховуючі всі додаткові договори (угоди), що будуть укладені у майбутньому до кредитного договору, в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та їх умов тощо. ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» зобов`язання за кредитним договором не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 000 000 000,00 грн.; пені за прострочення терміну сплати процентів по кредиту - 111 935,64 грн.; штрафу (пункт 2.3.16 кредитного договору) - 30 000,00 грн. На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2015 року № 121 «Про запровадження з 24 червня 2015 року тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». З огляду на викладене, НБУ, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору позичальником, набув право вимоги про стягнення заборгованості за договором поруки з поручителя.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року про виправлення описки, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року, позов НБУ до ОСОБА_3 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь НБУ заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2014 року № 12/09/6 в розмірі 1 803 575 992,63 грн., штраф в розмірі 30 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_4 , рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, не правильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що 04 червня 2014 року між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» був укладений кредитний договір № 12/09/6, відповідно до пункту 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. на строк з 04 червня 2014 року до 30 грудня 2016 року (включно) шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16 лютого 2009 року № 12/09. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 04 червня 2014 року між НБУ та ОСОБА_3 було укладено договір поруки 12/09/6/П, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим номером 811, відповідно до пункту 1 якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за належне виконання позичальником всіх своїх зобов`язань, що випливають (а також випливатимуть в майбутньому) з кредитного договору від 04 червня 2014 року №12/09/6, враховуючі всі додаткові договори (угоди), що будуть укладені у майбутньому до кредитного договору, в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та їх умов тощо. На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 червня 2015 року №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», згідно з яким з 24.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». Строки здійснення тимчасової адміністрації неодноразово продовжувались. На підставі рішення Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року №352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 22 травня 2019 року №1268 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» строком на два роки з 22 травня 2019 року по 21 травня 2021 року включно. 20 вересня 2021 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 960 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» у відповідності до якого загальна сума незадоволених вимог кредитора становить 13 852 041 267,57 грн. У травні 2023 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про відшкодування шкоди в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у розмірі 13 852 041 267,57 грн., що затверджена ліквідаційним балансом та звітом про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2023 року у справі № 910/7122/23 відкрито провадження у справі. Наразі розгляд справи триває. Зі змісту позовних вимог у справі Господарського суду міста Києва № 910/7122/23 вбачається, що ціною позову є сукупний розмір кредиторських вимог, які були заявлені до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», в тому числі і Національним банком України за кредитним договором № 12/09/6 від 04 червня 2014 року та договором поруки № 12/09/6/П від 04 червня 2014 року, який є предметом спору в цій справі. Таким чином, грошове зобов`язання, яке встановлене оскаржуваним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2023 року, яке в силу норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є припиненим (погашеним), безпосередньо вплинуло на формування позивачем ціни позову у справі Господарського суду міста Києва № 910/7122/23, солідарне стягнення якої в тому числі заявлено до ОСОБА_14 3 наведених вище обставин вбачається зв`язок скаржника зі сторонами спору у цій справі, оскільки прийняте оскаржуване рішення Печерським районним судом міста Києва від 13 липня 2023 року безпосередньо впливає на формування ціни позову у справі Господарського суду міста Києва № 910/7122/23 та очевидно зачіпає інтерес ОСОБА_1 в питанні визначення Господарським судом міста Києва розміру (об`єму) його грошового зобов`язання, у випадку задоволення судом позовної заяви у справі № 910/7122/23.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вказує, що між НБУ та Банком 04 червня 2014 було укладено кредитний договір № 12/09/6, відповідно до якого НБУ надав Банку кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. на строк з 04 червня 2014 до 30 грудня 2016 (включно). На забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» між позивачем та ОСОБА_15 було укладено Договір поруки від 04 червня 2014 № 12/09/6/П, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстр. № 811. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2015 року №121 «Про запровадження з 24 червня 2015 року тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». На підставі рішення Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року POM № 352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» виконавчою дирекцією Фонду гарантування було прийнято рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року № 1268. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато ліквідаційну процедуру в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з 22 травня 2019 року до 21 травня 2021 року включно. Враховуючи спеціальну процедуру щодо задоволення вимог кредиторів, НБУ у порядку та строки визначені Законом, звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою від 19 червня 2019 року вих. № 60-0008/31690/БТ про визнання кредитором ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», в тому числі й за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 12/09/6. Уповноваженою особою було акцептовано кредиторські вимоги НБУ, в тому числі й за Кредитним договором № 12/09/6. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1852 від 22 липня 2019 року було затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». Таким чином, ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» шляхом акцептування кредиторських вимог Haцioнального банку, фактично підтвердив наявність заборгованості за кредитним договором № 12/09/6, обов`язок повернення якої (враховуючи солідарну відповідальність Позичальника та Поручителя) покладається і на ОСОБА_3 . Крім того, зазначає, що предметом судового спору у справі № 757/22295/17-ц є стягнення заборгованості за кредитним договором з майнового поручителя ОСОБА_16 . ОСОБА_1 не є стороною вказаних правовідносин, рішення суду не містить висновків, щодо прав, інтересів та (або) обов`язків останнього. Стягнення на користь НБУ кредитної заборгованості з ОСОБА_3 , як майнового поручителя за кредитним договором від 04 червня 2014 року № 12/09/6 не є предметом судового розгляду у справі № 910/7122/23 про стягнення на користь Фонду гарантування шкоди завданої пов`язаними з банком особами.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України, зазначає, що оскаржуване рішення суду не зачіпає та не може зачіпати прав, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги у справі № 757/22295/17-ц заявлені Національним банком до відповідача про стягнення заборгованості. ОСОБА_1 не є поручителем за виконання ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» кредитних зобов`язань перед Національним банком, а відтак між ним та відповідачем у справі не виникає жодних прав чи обов`язків в частині відповідальності за договором поруки. Національний банк у порядку та строки, визначені Законом, звернувся до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» із заявою від 19 червня 2019 року вих. № 60-0008/31690/БТ про кредиторські вимоги Національного банку України до ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», в тому числі й за Кредитним договором. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1852 від 22 липня 2019 року було затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку. Національний банк, з метою визначення черговості його акцептованих вимог (до якої черги погашення віднесено вимоги Національного банку), 24 липня 2019 року звернувся з листом до Уповноваженої особи Фонду ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», на що Фонд повідомив Національний банк листом від 25 липня 2019 року № 226 про акцептування кредиторських вимог, в тому числі й за Кредитним договором. Таким чином, шляхом акцептування кредиторських вимог Національного банку. Фондом та Банком підтверджено наявність заборгованості за Кредитним договором, обов`язок повернення якої (враховуючи солідарну відповідальність Позичальника та Поручителя) покладається і на ОСОБА_3 . Зазначене не заперечувалося Фондом та Банком під час розгляду даної справи, а навпаки підтримувалося. Крім того, в матеріалах справи наявні докази акцептування Фондом кредиторських вимог Національного банку, долучені як додатки до заперечення Національного банку від 04 червня 2024 року на додаткові пояснення відповідача при апеляційному перегляді рішення суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 . Виходячи з вказаного, Національний банк вважає доводи ОСОБА_1 щодо не дослідження судами факту акцептування кредиторських вимог безпідставними. Національний банк звернувся з позовом до суду в 2017 році задовго до затвердження ліквідаційного балансу Банку (20.09.2021), з метою захисту свого порушеного права, як кредитора, у зв`язку з порушенням умов Кредитно договору. Оскільки у справі, яка переглядається, право на звернення до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості (квітень 2017 року) було реалізоване Національним банком до затвердження ліквідаційного балансу боржника, то завершення процедури ліквідації останнього не є підставою для припинення зобов`язання поручителя. Отже, беручи до уваги пряму норму ЦК України (ст. 559), сталу практику Верховного Суду, факт звернення Національним банком в суд з позовом до поручителя задовго до затвердження ліквідаційного балансу Банку, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу задовольнити, зазначає, що спірні правовідносини у даній справі не є кредитними правовідносинами у класичному розумінні, адже характеризуються наявністю специфічного суб`єктного складу, учасниками яких є: Національний банк України, як кредитор за законом та регулятор; банк, що отримав стабілізаційний кредит від Національного банку України, а також фізична особа, що виступила майновим поручителем за виконання банком зобов`язань перед НБУ, та відповідно їх нормативно-правового регулювання. Як вбачається з оскаржуваних рішень, судами встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року № 408 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2015 року №121 запроваджено з 24 червня 2015 року тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». У той же час судами не досліджувалось питання та не надавалась оцінка щодо впливу процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку на виконання зобов`язань такого банку. У даній справі судом не з`ясовано чи включено Фондом вимоги Національного банку України за кредитним договором №12/09/6 від 04 червня 2014 року до реєстру акцептованих вимог кредиторів та в якому обсязі. Більш того, як слідує з долучених до апеляційної скарги документів, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 20 вересня 2021 року затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». З урахуванням затвердження ліквідаційного балансу та звіту про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», враховуючи законодавче регулювання щодо правових наслідків незадоволення вимог в результаті ліквідаційної процедури, вимоги Національного банку України вважаються припиненими в силу закону. Таким чином судами неправильно застосовано норми матеріального права, адже враховуючи вищевикладені імперативні норми відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки вимоги Національного банку України до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» (як боржника за основним зобов`язанням) та відповідно до відповідача (який виступив поручителем та відповідне таке зобов`язання є акцесорним, додатковим) вважаються припиненими в силу закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши судове рішення на предмет вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 червня 2014 року між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №12/09/6 (далі - Кредитний договір).

В якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором 04 червня 2014 року між Національним банком України та ОСОБА_3 (далі - Відповідач) укладено Договір поруки № 12/09/6/П.

Відповідно до п. 1 договору поруки, поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за належне виконання Позичальником всіх своїх зобов`язань, що випливають (а також випливатимуть в майбутньому) з Кредитного договору від 04.06.2014 №12/09/6, укладеного між Банком та Позичальником, згідно з яким Позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти у сумі 2 000 000 000 (два мільярди гривень) 00 копійок до 30 грудня 2016 року, враховуючі всі додаткові договори (угоди), що будуть укладені у майбутньому до Кредитного договору, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та їх умов тощо.

Пунктом 4 договору поруки передбачено, що при не виконанні Позичальником зобов`язань, поручитель здійснює погашення заборгованості за Кредитом, нараховані проценти, штрафні санкції, неустойки (пені, штрафи) за несвоєчасне виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, а також відшкодовує втрати та збитки за неналежне виконання умов Основного зобов`язання за першою вимогою Банку протягом 7 (семи) календарних днів з дня направлення Банком поручителю письмової заяви про невиконання Позичальником своїх зобов`язань по Кредитному договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Для того, щоб доступ до суду був ефективним особа повинна мати чітку практичну можливість подання скарги, а тлумачення законодавства не повинно бути надто суворим, не порушувати саму сутність права.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно положень частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

За пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений компетенцією зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі.

Аналіз змісту статей 352, 362 ЦПК України свідчить, що особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб, а для перегляду справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такої особи підлягає встановленню чи порушені оскарженим судовим рішенням права чи інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 604/835/15-ц та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 412/1277/2012).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що під судовим рішенням, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє права або обов`язки особи слід розуміти рішення, яким на цю особу покладається певний обов`язок (наприклад сплатити кошти, передати майно, виконати певні дії, утриматися від вчинення дій тощо), або внаслідок ухвалення якого припиняються майнові чи немайнові права особи, або змінюється їх обсяг.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц та від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості з поручителя за Кредитним договором №12/09/6 від 04 червня 2014 року.

Разом із тим, ні мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ні його резолютивна частина не містять висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 .

Заявником не доведено порушення його прав та законних інтересів судовим рішенням у даній справі.

Вказуючи, що зі змісту позовних вимог у справі Господарського суду міста Києва № 910/7122/23 вбачається, що ціною позову є сукупний розмір кредиторських вимог, які були заявлені до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», в тому числі і Національним банком України за кредитним договором №12/09/6 від 04 червня 2014 року та забезпечувальним зобов`язанням договором поруки №12/09/6/П від 04 червня 2014 року, який є предметом спору в цій справі, ОСОБА_1 та його представник не звернули уваги, що заявлені будь-якою особою позовні вимоги у іншій справі ніяким чином не можуть свідчити, що рішенням у даній справі (757/22295/17) впливає на його права, обов`язки чи законні інтереси.

Також ОСОБА_1 та його представник залишили поза увагою, що рішення у справі № 910/7122/23 відсутнє, що не дає можливості зробити висновки про обґрунтованість чи не обґрунтованість заявлених вимог взагалі.

Зазначене безумовно свідчить, про відсутність доказів, які б свідчили чи могли свідчити, що оскаржуваним судовим рішенням у справі № 757/22295/17 вирішено витанні про права, обов`язки чи інтереси ОСОБА_1 .

Фактично апеляційна скарга обґрунтована припущеннями про обґрунтованість позовних вимог у справі № 910/7122/23, доказів чого суду не надано.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що питання впливу рішенням у справі № 757/22295/17 на права та обов`язки ОСОБА_1 , з огляду на справу № 910/7122/23 та суть заявлених у ній вимог, може вирішуватись виключно у разі набуття рішенням в останній справі законної сили.

Отже, матеріали справи та додані до апеляційної скарги докази не свідчать про вирішення питання про права, обов`язки чи інтереси ОСОБА_1 судовим рішенням Печерського районного суду міста Києві від 13 липня 2023 року.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (№ 32053/13, § 46).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-X).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, § 42).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого й те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києві від 13 липня 2023 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки при постановлені зазначеного рішення судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась із апеляційною скаргою на це судове рішення.

Щодо вирішення питанні про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив зменшити сплату судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку з тим, що сума судового збору в розмірі 40 580 459,80 грн. є надмірною.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року у задоволенні клопотання особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 про зменшення судового збору відмовлено, апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києві від 13 липня 2023 року залишено без руху та надано апелянту строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

03 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання про зменшення судового збору за подання апеляційної скарги, а 09 квітня 2025 року - доповнення до вказаного клопотання, у зв`язку з тим, що сума судового збору в розмірі 40 580 459,80 грн. є надмірною.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року клопотання особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 про зменшення судового збору задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києві від 13 липня 2023 року до розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

07 травня 2025 року Київського апеляційного суду надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи за загальним захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 виданим 22 травня 2024 року Пенсійним фондом України (Серія НОМЕР_2 ), яке дійсне до 30 квітня 2026 року.

Так, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Оскільки, апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 підлягає закриттю, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», апеляційний суд приходить до висновку, що судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 352, 362, 372, 367, 381 - 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києві від 13 липня 2023 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.