Справа № 2-1-5021/10
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні №59454658 та у виконавчому листі №2ц-1-5021/2010 від 18.11.2011 року у справі №2-1-5021/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Реалайнс Фінанс» звернувся до суду з даною заявою, в якій просив: замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Реалайнс Фінанс» у виконавчому провадженні № 59454658 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитом в сумі 428021,16 грн, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 50965,79 грн, та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 8480,20 грн, а всього 487467,15 грн, стягнення судових витрат у розмірі 910,00 грн; замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Реалайнс Фінанс» з примусового виконання виконавчого листа № 2ц-1-5021/2010, виданого 18.11.2011 року Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитом в сумі 428021,16 грн, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 50965,79 грн, та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 8480,20 грн, а всього 487467,15 грн, стягнення судових витрат у розмірі 910,00 грн.

Заява обгрунтована тим, що 23 грудня 2010 року рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва по цивільній № 2-1-5021/2010 було вирішено: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ ОТП Банк заборгованість за кредитом в сумі 428021,16 грн., заборгованість по сплаті відсотків в сумі 50965,79 грн, та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 8480,20 грн, а всього 487467,15 грн та судові витрати у розмірі по 910 грн з кожного. На виконання вимог ст. 431 ЦПК України були видані виконавчі листи. 14 лютого 2013 року ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва по цивільній № 1490/1073/13-ц було вирішено: замінити стягувача у справі № 2ц-1-5021/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме: замінити ПАТ «ОТП Банк» його правонаступником ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

03.07.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. прийнято в роботу виконавче провадження № 59454658 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОТП Банк заборгованості за кредитом в сумі 428021,16 грн, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 50965,79 грн, та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 8480,20 грн, а всього 487467,15 грн, стягнення судових витрат у розмірі 910,00 грн. Ухвалою суду від 14.02.2013 замінено стягувача на ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Станом на теперішній час зазначене виконавче провадження відкрите та перебуває на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О.М., який заміняє приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. Виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за Кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року, станом на теперішній час, на примусовому виконанні не перебуває. 26.07.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» було укладено Договір факторингу № 07/2024/1-РА про відступлення права вимоги за Кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року та договором поруки № SR-400/262/2006 від 22.09.2006 року.

Таким чином, до ТОВ «Реалайнс Фінанс» перейшли всі права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо права вимоги до боржників за Кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року та договором поруки № SR-400/262/2006 від 22.09.2006 року.

Посилаючись на положення ст.512 ст. 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, правову позицію ВС в постанові від 20.11.2013 року в справі №6-122цс13 представник ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС»просив заяву про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.04.2025 року дану заяву передано на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.04.2025 року прийнято до розгляду вказану заяву, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року відкладено судове засідання, витребувано у ТОВ «Реалайнс Фінанс» докази неперебування на виконанні органів ДВС виконавчого листа № 2ц-1-5021/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та копію виконавчого листа 2ц-1-5021/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості.

19.06.2025 року від представника ТОВ «Реалайнс Фінанс» надійшла заява про виконання вимог ухвали суду від 04.06.2025 р.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, в заяві про заміну стягувача просив розгляд заяви здійснювати за його відсутності.

Інші заінтересовані особи по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, оскільки згідно з ч.3 статті 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку неявкою учасників справи в судове засідання, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 428 021,16 грн, заборгованість по сплаті відсотків у сумі 50 965,75 грн та пеню за несвоєчасне невиконання зобов`язань у сумі 8480,20 грн, а всього 487 467,15 грн та судові витрати у розмірі по 910,00 грн з кожного.

18.01.2011 року навиконання вказаного вище рішення Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2ц-1-5021/2010.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.02.2013 року замінено стягувача у справі №2ц-1-5021/2010 з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. від 03.07.2019 року відкрито виконавче провадження №59454658 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі виконавчого листа №2ц-1-5021/2010 від 18.11.2011 року.

Згідно даних інформації про виконавче провадження №59454658 від 09.04.2025 року, вказане виконавче провадження перебуває у стані «Примусове виконання».

Як вбачається з витягу з АСВП від 18.06.2025 року, відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за виконавчим листом №2ц-1-5021/2010 немає.

26.07.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 07/2024/1-РА про відступлення права вимоги, згідно якого Клієнт передав (відступив) Фактору право грошової вимоги, а ТОВ Фактор приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, та набуває прав кредитора за кредитними договорами.

Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу «07/2024/1-РА від 26.07.2024 року, що є реєстром боржників, підтверджується, що до ТОВ «Реалайнс Фінанс» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року до боржника ОСОБА_1 та за Договором поруки № SR-400/262/2006 від 22.09.2006 року до поручителя ОСОБА_2 .

Договір про відступлення прав вимоги сторонами не оспорювався та на даний час є чинним.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин справи, на даний час ТОВ «Реалайнс Фінанс»є власником права вимоги за Кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року та за Договором поруки № SR-400/262/2006 від 22.09.2006 року .

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні(крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України, за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами постанови Верховного Суду України від 20.11.2013 року №6-122цс13 за своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10.

Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України і статті 18 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинено тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене підсумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однакце право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судоверішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, щосуперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаю чи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи, що рішення суду фактично не виконано, а також те, що ТОВ «Реалайнс Фінанс»прийняло право вимоги, що належали первісному кредитору, тим самим, ставши новим кредитором за вищезазначеним кредитним договором, одержало право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань, то суд приходить до висновку, що дані обставини є підставою для задоволення заяви.

Суд також враховує, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Керуючись ст.ст. 20, 352, 353, 433, 442, 446, п. 17.4 перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні №59454658 та у виконавчому листі №2ц-1-5021/2010 від 18.11.2011 року у справі №2-1-5021/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

1. Замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю«ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» (ЄДРПОУ 44544575)у виконавчому провадженні №59454658, відкритого на підставі виконавчого листа №2ц-1-5021/2010 від 18.11.2011 року зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року.

2. Замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю«ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» (ЄДРПОУ 44544575)у виконавчому листі №2ц-1-5021/2010 від 18.11.2011 року зі стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року, який є поручителем за Договором поруки № SR-400/262/2006 від 22.09.2006 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2025 року.

Суддя Н.П. Черенкова