Провадження № 2/734/450/25 Справа № 734/643/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 червня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

при секретарі Ієвлевій О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судового засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд із цивільним позовом до ОСОБА_2 у якому просила суд: припинити право власності ОСОБА_2 на частину майна житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати за ОСОБА_3 право власності на частину майна житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 24 жовтня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який 10 березня 2023 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва було розірвано. У період перебування у шлюбі сторонами була придбана за договором купівлі-продажу земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :38:052:0053 за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та розташований на ній житловий будинок загальною площею 61,5 кв.м.

Згідно рішення від 10 липня 2024 року Козелецького районного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили, відповідач ОСОБА_2 набув право власності на частину майна житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на частину земельної ділянки (кадастровий номер:38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Будинок складається з наступних приміщень: 1.Сіни, 2.Комора, 3.Житлова кімната, 4.Кухня, 4.Веранда. Враховуючи призначення та площу приміщень неможливо забезпечити рівність поділу. Зважаючи на негативні стосунки які склались між сторонами спільне використання будинку неможливе. Згідно Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 05 серпня 2024 року р. № 139, Інженера з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_4 , за технічними показниками об`єкт не може бути поділено на частини, їх не можливо відокремити. Очевидно, що без проведення реконструкції житлового будинку з облаштуванням окремого входу, перегородок, комунікацій, що потребує отримання дозвільних документів згідно чинного законодавства, та після проведення відповідних будівельних робіт підлягає вводу в експлуатацію,окреме використання будинку співваласниками не можливе. Згідно Звіту про оцінку майна яким є житловий будинок з господарськими спорудами який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Світлиця-нова»,- ринкова вартість житлового будинку складає 225 500 грн. 00 коп. Згідно Звіту про оцінку майна земельної ділянки яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Світлиця-нова»,- ринкова вартість житлового будинку складає 186 551 грн. 00 коп. 04.02.2025 року позивачем надіслана відповідачу пропозиція, згідно якої запропоновано продати частину житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,за ринковою ціною. Станом на 10.02.2025 року Відповідач не відповів на пропозицію письмово. В усній формі відмовився продати свою частку. Враховуючи що між сторонами склались напружені відносини, спільне володіння і користування цим об`єктом нерухомого майна є неможливим. Частка відповідача в домоволодінні є незначною і не може бути виділена в натурі. Її вартість становить 206030,50 гривень. Відповідач не проживає в спірному житловому будинку, має у власності квартиру в м.Києві, де постійно проживає, припинення права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна не завдасть істотну шкоду його інтересам. Тому Позивач вважає за можливе припинити право власності відповідача та стягнути з депозитного рахунку на користь Відповідача компенсацію вартості її 1/2 частки в цьому об`єкті нерухомого майна в розмірі 206 030, 50 гривень.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, із змісту якого виходить, що він не визнає позовні вимоги у повному обсязі. При цьому зазначає, що в позовній заяві Позивач стверджує, що предметом позову є компенсація половини вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами площею 61,5 м2 та половини вартості земельної ділянки на якій цей будинок знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , аргументуючи свої вимоги Висновком щодо технічної неможливості поділу будинку. Звіт про оцінку майна ПП «Світлиця Нова» Вих. №0308/24 від 03 серпня 2024 року містить копію Технічного паспорту Будинку станом на 10 листопада 2012 року. Будинок зведений 1946 року. Має площу 61,5 м2, житлову площу 17,9 м. Складається з наступних приміщень: 1-І. Сіни, 1-2. Комора, 1-3. Житлова кімната, 1-4. Кухня, 1. Веранда. В 2001 році була здійснена добудова. Опис конструкцій елементів. Фундамент бетон, стіни цегла, покрівля шифер.

Вищезгаданий будинок після купівлі перебував в аварійному стані га 06 серпня 2020 року був демонтований з земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Хронологія подій того часу зображена на фотографіях в додатку 1. На фото 4 зображено повністю порожню земельну ділянку після демонтажу будинку, без фундаменту та самого будинку, половину вартості якого мас намір компенсувати позивач. На місці його розташування була підготовлена ділянка та 16 листопада 2020 року встановлений модульний будинок, який має інші характеристики та параметри ніж ті, які використав Позивач при підготовці доказів для написання позовної заяви, що підтверджується Договором 29-08-11 від 29 серпня 2020 року між ФОГІ ОСОБА_5 та Позивачем (додаток 2), прийнятий Позивачем та Відповідачем 16 листопада 2020 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі. За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ.

Таким чином позивач зловживає процесуальними правами, оскільки предмет позову, Будинок площею 61,5 м2, був повністю знищений 06 серпня 2020 року, і, відповідно, не може розглядатись в наш час у суді в якості предмету позову з відшкодування половини вартості.

Також, відповідач вважає, що основу позовної заяви покладено хибний висновок Інженера з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_4 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) № 139 від 5 серпня 2024 року, що «за технічними показниками об`єкт не може бути поділено на частини, їх не можливо виокремити». Не дивлячись на те, що висновок не містить інформацію стосовно того, які відомості використала Інженер з інвентаризації для його формування, вірогідно, мова йде про житловий будинок, який знаходився на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 до 06 серпня 2020 року, що підтверджується зазначеною площею будинку та його характеристиками. 16 листопада 2020 року той будинок був замінений на будинок дачного типу.

Висновок було складено на підставі «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» затвердженою Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. № 55. Висновок був складений 5 серпня 2024 року. Згаданий Наказ і затверджена ним в п.І Інструкція визнані Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України такими, що втратили чинність з дня його офіційного опублікування згідно п. 1 наказу № 939 від 12.10.2023, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2023р. за № 1883/40939.

Таким чином, застосовувати «Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» затвердженою Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. № 55 в якості підстави для видачі висновків щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна після ЗО жовтня 2023 року незаконно, і не може братись судом до уваги як належний доказ.

Наданий на розгляд суду висновок ФОП ОСОБА_4 № 139 від 5 серпня 2024 року спонукав відповідача написати відповідний запит до профільного Міністерства розвитку громад та територій України, де поміж іншого, у своїй відповіді 2069/37/ЗВГ-25 від 17.03.2025 (додається) зазначається, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488 «Деякі питання проведення технічної інвентаризації» затверджено Порядок проведення технічної інвентаризації (далі - Порядок), чинний на даний час. Визначення технічної можливості поділу, об`єднання об`єкта (об`єктів) нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна проводиться відповідно до пунктів 144-I62 цього Порядку, де у п. 150 зазначено, що визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу щодо об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній або спільній частковій власності, проводиться за згодою всіх співвласників. Своєї згоди на проведення відповідних дій він не давав.

За результатами виконання робіт з визначення технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна складається висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна згідно з додатком 4 Порядку, що не було зроблено при підготовці судового позову.

Таким чином. Позивачем не наведено доказів, що земельна ділянка і будинок в АДРЕСА_1 є неподільними.

Крім цього, у звітах складених 03 серпня 2024 року зазначено, що вони дійсні не більше ніж 6 місяців від дати проведення оцінки (стор. 2 відповідних звітів). Таким чином, граничний термін використання цих документів 03 лютого 2025 року. Позовна заява Позивача була зареєстрована в системі «Електронний суд» 10 лютого 2025 року. Таким чином Позивачем були використані протерміновані та не актуальні Звіти оцінок Земельної ділянки та Будинку при підготовці позову

Будинок, який знаходиться на ділянці з 16 листопаду 2020 року, це новостворений дачний будинок. В будинку жодна особа не зареєстрована, він не має фундаменту та системи опалення. Будинок був побудований і може виконувати одну ціль - місце відпочинку та оздоровлення членів сім`ї в неопалювальний період.

Позивач видає капітальний будинок 1946 року побудови, який знаходився на земельній ділянці до 06 серпня 2020 року, в якості предмету позову та пропонує отримати компенсацію половини його вартості та вартості земельної ділянки на основі сумнівної оцінки.

Протягом останніх двох років Будинком та Земельною ділянкою переважно користувалась мати відповідача ОСОБА_6 , що було підтверджено її показами у суді про поділ майна подружжя.

Крім цього, позивач стверджує, що на спірній ділянці в 2023 році було встановлено охоронну фірму ТОВ «Комкон Груп», серед іншого, з метою створення перешкод в користуванні спільним майном подружжя, оскільки з самого початку його не було додано до списку осіб, які можуть перебувати в будинку. Замки було замінено. Працівники охоронної компанії в приватній розмові підтвердили цю інформацію та порадили для вирішення питання звернутись до суду.

Жодної компенсації в розумінні п. 3 ст. 358 ЦК України йому надано і запропоновано не було за цей час. Також не пропонувався обговорити і затвердити порядок користування спільним майном. Це порушує принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Охоронній компанії ТОВ «Комкон Груп» 2 березня 2025 року ним була надіслана копія рішення суду про поділ майна подружжя №734/1938/23 та вимога додати відповідача до списку осіб чиє перебування в будинку є законним, але станом на час написання відзиву офіційної відповіді отримано не було.

Після купівлі житлового будинку та земельної ділянки в липні 2020 року він постійно і регулярно сплачував рахунки за комунальні послуги (світло, транспортування газу, інтернет), мав оформлені на своє ім`я договори, займався благоустроєм території, мав гарні стосунки з сусідами та в громаді села Крехаїв, що за потреби може бути підтверджено. В спірному будинку знаходяться його особисті речі, які були придбані до шлюбу, доля яких на даний час йому не відома.

Позивачем у заяві зазначено ряд голослівних звинувачень які не містять підтвердження, та легко спростовуються. У своїй заяві представник позивача аргументуючи позовні вимоги посилається на ст. 365 ЦГІК (стор. 4, абз. 8 позовної заяви), що не відповідає дійсності, адже дана стаття стосується Підготовки розгляду справи судом апеляційної інстанції, а не припинення права на частку у спільному майні.

Твердження позивача, зокрема: «Відповідач не проживає не проживав на території спірного будинку,... не зберігав та не зберігає на території домоволодіння свого особистого рухомого майна, не поніс жодних витрат на його утримання, не має на території домоволодіння результатів своєї праці, тому припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім "і», «... Частка відповідача є незначною...» є голослівними та не відповідають дійсності.

У судовому засіданні представник позивача підтримуючи позовні вимоги просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач просив відмовити у позові, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

24 жовтня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який 10 березня 2023 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва було розірвано.

У період перебування у шлюбі сторонами була придбано за договором купівлі-продажу (серія та номер 2282, виданий 23.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В.) земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :38:052:0053 за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та житловий будинок,, розташований за цією ж адресою, загальною площею 61,5 кв.м.

Згідно рішення від 10 липня 2024 року Козелецького районного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили, відповідач ОСОБА_2 набув право власності на частину майна житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на частину земельної ділянки (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» за № 30 від 04 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться об`єкт нерухомого майна модульний будинок «Д»; господарські будівлі - сарай «Б», сарай «Г», погріб «П», вбиральня «У», сарай «Е», споруди №1 ворота, № 2 огорожа. Знесено: житловий будинок літ «А» аг пл. 32,3 кв.м., житловою пл.. 17,9 кв.м., прибудову літ. «а», аг площею 29,2 кв.м.

29 серпня 2020 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір про виготовлення, доставку та збирання під «ключ» виробу згідно з вимогами Замовника за вказаними параметрами та на вказаному місці. Загальна вартість виробу складає ж 171 000 грн. Виріб доставляється за адресою Козелецький район с.Крехаїв 16.11.2022 і монтується у термін 16.11.2020 до 20.11.2020. На договорі знаходиться відмітка з підписом: «Будинок прийняв. Претензій не маю. 16.11.2020».

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом.

За приписами ч 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна.

Суд враховує підстави набуття права власності, а саме, що сторони набули право спільної часткової власності на спірний будинок та земельні ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2020 року.

У судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок, який був розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 61,5 кв.м., та був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, був демонтований (знесений) у 2020 році. Дана обставина підтверджується довідкою КП «Ніжинське МБТІ» за № 30 від 04 червня 2025 року. У подальшому на місці земонтованого будинку було зведено модульний будинок з дерева, який на даний час не зареєстрований. Зворотне позивачем та його представником не доведено.

Відтак, вимога позивача припинити право власності ОСОБА_2 на частину майна житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на частину майна житлового будинку, загальною площею 61,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю на момент звернення до суду вказаного спірного майна.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині припинити право власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки (кадастровий номер :38:052:0053), площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Даючи оцінку Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №139 від 5 серпня 2024 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , відповідно до якого за технічними показниками об`єкт не може бути поділено на частини, їх не можливо відокремити, суд звертає увагу, що даний висновок взагалі не містить інформації, чому земельна ділянка, площею 0.25 га є неподільною.

Крім цього, даний Висновок було складено на підставі «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» затвердженої Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. № 55, що втратили чинність з дня його офіційного опублікування згідно п. 1 наказу № 939 від 12.10.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2023р. за № 1883/40939.

Також суд враховує, що відповідно до п.150 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488 «Деякі питання проведення технічної інвентаризації» затверджено Порядок проведення технічної інвентаризації, визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу щодо об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній або спільній частковій власності, проводиться за згодою всіх співвласників. При цьому, відповідач ОСОБА_2 повідомив суд, що згоди на проведення відповідних дій не давав.

Відтак, суд критично ставиться до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №139 від 5 серпня 2024 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , і як наслідок до уваги його не бере, вважаючи його неналежним доказом.

При зверненні із позовом позивач посилалася на те, що частка у праві спільної власності ОСОБА_2 є незначною (1/2), не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, оскільки відповідач не проживає і не проживав на території спірного будинку, має місце проживання в м.Києві, має у власності квартиру, не зберігав та не зберігає на території домоволодіння особистого рухомого майна, не поніс жодних витрат на його утримання, не має на території домоволодіння результатів своєї праці.

Втім, частка у праві спільної власності відповідача є рівною частці позивача і не може бути визнана судом незначною. Крім цього належного доказу, яким має бути висновок експерта, про те, що така частка не може бути виділена в натурі чи спірне майно не підлягає поділу, суду не надано. Відповідних клопотань про призначення експертизи стороною позивача не заявлялося.

Також позивачем не доведена неможливість спільного володіння та користування спірним нерухомим майном, оскільки доказів вчинення позивачу перешкод будь-ким в його користуванні, чи доказів протиправних дій з боку відповідача, суду не надано. В той же час в ході судового розгляду встановлено, що позивач не зверталася до суду із відповідними вимогами про усунення перешкод у користування спірним майном чи визначення порядку користування ним.

Позивачем у позові та представником позивача під час судового розгляду не доведено, що припинення права не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Та обставина, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку, а проживає за іншою адресою, не може бути підставою для припинення його права на частку у праві власності на спірне майно і не вказує на те, що припинення такого права не завдасть істотної шкоди його інтересам, а протилежного судом не встановлено.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено.

Також є безпідставним посилання позивача на те, що відповідач не поніс жодних витрат на утримання нерухомого майна та не має на території домоволодіння результатів своєї праці як на підставу для задоволення позову, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування останнім відповідної частки оплати за послуги позивачу, якщо той їх фактично поніс, а не припинення права власності на частку у спільному майні.

Суд також приймає до уваги те, що відповідач категорично відмовляється від продажу його частки у спірному майні, та не погоджується на сплату йому компенсації, пояснюючи, що припинення права на належну йому частку майна завдасть істотної шкоди його інтересам.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Висновок Верховного Суду викладений у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Андрій Руденко проти України» чітко визначив, що припинення права власності особи в порядку статті 365ЦК України становить втручання у право на мирне володіння майном та таке втручання є «позбавленням власності» у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відтак розгляд такого питання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи. (Подібне зазначене у рішенні у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.69).

За встановлених обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши доводи, на які посилалися сторони справи як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що ОСОБА_3 належними доказами не підтвердила існування обставин, відповідно до яких було б можливим примусове припинення права співвласника на частку у майні відповідно до положень ст. 365 ЦК України, а також, що таке втручання у право власності відповідача є виправданим відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то керуючись ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати необхідно покласти на неї.

Окрім цього, згідно вимог ч. 4 ст. 362 ЦК України грошові кошти у загальному розмірі 206 030, 50 грн. були внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду згідно з платіжною інструкцією № АРК5-6НМХ-К18А-7ВС5 від 05.03.2025. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, підстава для знаходження грошових коштів на депозитному рахунку суду відпала та вказані грошові кошти підлягають поверненню ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 356, 361, 365 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні відмовити.

Повернути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 206 030 гривень 50 грн., внесені нею на депозитний рахунок згідно квитанції № АРК5-6НМХ-К18А-7ВС5 від 05.03.2025 на р/р UA4159525, отримувач: ТУ ДСАУ у Чернігівській області, код отримувача 26295412, призначення платежу сплата коштів (внесення вартості частки в спірному майні, справа 734/643/25. Платник ОСОБА_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивачка ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача адвокат Баховський Михайло Михайлович, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2025 року.

Суддя: