ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Харків

справа № 638/6944/24

провадження № 22-ц/818/2119/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного м. Харкова від 25 грудня 2024 року в складі судді Рибальченко Л.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що з 09 вересня 2017 року вона з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що шлюб з відповідачем виявився невдалим через різні погляди на сімейне життя, побут та ведення спільного господарства. Це призвело до того, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Посилалася на те, що з січня 2022 року сторони повністю припинили шлюбні відносини. Спроби налагодити подружнє життя позитивного результату не надали. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу неможливе. Спільне господарство сторонами не ведеться.

Вказала, що вона не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем. Наявність зареєстрованого шлюбу суперечить її інтересам.

Просила шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 09 вересня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3655 розірвати.

Рішенням Дзержинського районного м. Харкова від 25 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 вересня 2017 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3655 розірвано; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після 24 лютого 2022 року, тобто після повномасштабного наступу на територію України військ російської федерації, позивачка разом із дітьми виїхала на територію Європейського Союзу, де перебуває на даний час. Упродовж всього періоду перебування позивачки за кордоном до моменту подання позовної заяви про розірвання шлюбу він усіма способами утримує дружину та малолітніх дітей, у тому числі шляхом надсилання грошових коштів на банківські рахунки дружини. У вказаний період, тобто у 2022 - 2024 роках, сторони постійно спілкувалися безпосередньо по телефону, а також через відповідні електронні месенджери, та будь-яких непорозумінь не виникало. Тобто, весь період 2022 - 2024 років між сторонами даної справи фактично та об?єктивно мали місце шлюбні відносини, з урахуванням окремого проживання у зв?язку із умовами воєнного стану. Крім того, він з березня 2022 року по даний час є діючим військовослужбовцем. Він прикладає максимальні зусилля щодо збереження шлюбу. Зазначив, що час від часу з дружиною дійсно виникають дрібні непорозуміння, які ніколи не переходять у конфлікт та носять тимчасовий характер. Це обумовлюється, на його думку, тим, що сторони по справі у зв?язку із воєнним станом в Україні проживають у різних державах. Посилався на те, що він докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань з дружиною без застосування надмірних емоцій, намагаючись всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом. Про намір розірвати шлюб дружина жодного разу не повідомляла його. Вказав, що він наполягає, на тому що він зацікавлений у збереженні його сім?ї, та вважає, що підстави для розірвання шлюбу - відсутні. Звертав увагу, що у позовній заяві позивачка не наводить взагалі будь-яких обставин, фактів, а головне доказів, які можуть підтвердити її слова, позицію та обґрунтованість позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 09 вересня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованого у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3655 (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення подружжя - задоволено частково, надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення терміном 4 місяці, провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом (а.с.44-45).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с.54).

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка посилалася на те, що протягом тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

На виконання частини сьомої статті 240 ЦПК України та за заявою відповідача ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року сторонам було надано строк для примирення протягом чотири місяці та зупинено провадження в справі.

Оскільки вжиті судом першої інстанції за клопотанням відповідача заходи примирення подружжя не дали бажаного відповідачу результату, суд першої інстанції правильно виснував, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а доводи відповідача щодо можливості збереження сім`ї суперечать встановленим у справі обставинам, волевиявленню позивачки, оскільки остання наполягає на розірванні шлюбу, що підтверджує її стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

Колегія суддів наголошує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Суд першої інстанції, з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі, на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

ОСОБА_2 не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторонами вчиняються дії, направлені на збереження сім`ї.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивачки.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він прагне зберегти сім`ю, колегія суддів відхиляє, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного м. Харкова від 25 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина