КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/13248/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9139/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

28.04.2014 року за власні кошти позивач обладнала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , приладом обліку теплової енергії типу «SensoStar 2» (заводський номер 34983537), монтаж приладу обліку проведено балансоутримувачем будинку ТОВ «Житлобуд-1». Актом від 28.04.2014 вузол квартирного обліку введений в експлуатацію та прийнятий на комерційний облік.

З 01.05.2018 ПАТ «Київенерго» припинило свою діяльність, а КП «Київтеплоенерго» набуло статусу виконавця послуг з централізованого опалення у будинку, і на думку позивача, вищевказаний договір продовжує діяти за мовчазною згодою сторін, що підтверджується нарахуваннями КП «Київтеплоенерго» за спожите тепло згідно наведених позивачем в особистому кабінеті обсягів.

Проте, з вересня 2019 року відповідачем на абонентський облік квартирний вузол обліку теплової енергії не взятий та не опломбований. Лічильник не відображається в особистому кабінеті, тому вона позбавлена можливості вносити його показники.

Неодноразові звернення до відповідача результатів не дали, у наданих відповідях відповідач посилається на невідповідність встановлення вузлів розподільного обліку вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим їх знято з обліку.

На підставі викладеного, позивач просила: визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» щодо зняття з обліку вузла розподільного обліку теплової енергії та проведення нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення (теплопостачання) в опалювальні сезони 2019-2024 років без урахування щомісячних показників лічильника (заводський номер 34983537), що обліковує теплову енергію по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у програмному комплексі КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» повернути на облік вузол розподільного обліку теплової енергії, що встановлений в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснити перерахунок нарахувань за теплопостачання (централізоване опалення) з жовтня 2019 року, враховуючи показання вузла розподільного обліку спожитого тепла (заводський номер 34983537), встановленого в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та розміру здійснених платежів (а.с. 1-4).

22.11.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Ральчук Н.В., в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.43-45).

28.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій остання підтримувала позовні вимоги (а.с. 52).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів - відмовлено (а.с. 63-69).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 72-76).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції не враховано законодавство у сфері надання комунальних послуг, що діяло у період виникнення спірних правовідносин та підлягало застосуванню у даній справі.

Відповідно до пункту 1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, які діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Згідно з абз. 2 пункту 10 Правил № 630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п?ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

З листопада 2021 р. відповідач почав надавати послуги з постачання теплової енергії.

Так, ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

Звертала увагу на те, що обидва виконавці послуг: і ПАТ «Київенерго», і КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», прийняли на облік її квартирний засіб обліку теплової енергії, а тому до опалювального сезону 2019/2020 рр. нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалось з урахуванням його показань. При цьому, підстав для неврахування з жовтня 2019 р. показань засобу обліку у відповідача не було.

Судом першої інстанції застосовано законодавство, яке не підлягає застосуванню Суд першої інстанції обґрунтовує прийняте рішення посиланням на Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829.

Однак, судом не враховано, що Порядок № 829 набрав чинності лише 24.10.2018, а тому положення та вимоги даного порядку мають застосовуватися з моменту набрання ним чинності, тобто до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік.

Крім того, в рішенні суд посилається на ДБН В.2.2-15-2019, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 87 від 26.03.2019.

Звертала увагу на те, що робочий проект розроблений у 2014 році, тобто до

затвердження ДБН В.2.2-15-2019, а тому норми цього ДБН не можуть

врегульовувати питання влаштування вузлів обліку, які прийнятті до розрахунків

до набуття ним чинності.

З огляду на те, що показання квартирного засобу обліку теплової енергії приймались до розрахунків обома виконавцями послуг, тобто лічильник був прийнятий на облік, а зміна нормативно-правового регулювання не може мати зворотної дії у часті, дії відповідача з неврахування даних лічильника є неправомірними (а.с. 72-76).

22.04.2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Ральчук Н.В., в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 90-96).

У судовому засіданні представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Ральчук Н.В.заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила її відхилити, оскаржуване рішення районного суду залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення позивачки ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили (а.с. 89, 97-106).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується реєстраційним посвідченням №022523 від 14.07.2006 (а.с. 5).

28.04.2014 року за власні кошти позивач обладнала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 приладом обліку теплової енергії типу «SensoStar 2» (заводський номер 34983537), монтаж приладу обліку проведено балансоутримувачем будинку ТОВ «Житлобуд-1».

Актом від 28.04.2014 вузол квартирного обліку за адресою: АДРЕСА_1 введений в експлуатацію та прийнятий на комерційний облік ПАТ «Киевенерго» у зв`язку з чим позивачці теплопостачальником виставлялись рахунки з урахуванням показів приладу обліку теплової енергії (а.с. 26, 32).

Судом встановлено, що з 01 травня 2018 року виконавцем послуг з централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стало КП «Київтеплоенерго».

До жовтня 2019 року нарахування оплати за послуги з централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стало КП «Київтеплоенерго» здійснювалось з урахуванням показань приладу обліку теплової енергії, що встановлений у даній квартирі (а.с. 32-33).

Проте, станом на 30 жовтня 2019 року теплолічильник не відображається в особистому кабінеті позивача на сайті КП «ГІОЦ», а нарахування оплати за послуги з централізованого опалення здійснюється КП «Київтеплоенерго» з урахуванням показань внутрішньобудинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири позивача.

Таким чином, судом встановлено і відповідач не заперечував в суді першої та апеляційної інстанції, що у 2014 році теплолічильник у квартирі позивачки ОСОБА_1 був встановлений відповідно до норм діючого на той час законодавства та у період з 2014 року до жовтня 2019 року відповідач надавав позивачу рахунки-повідомлення на сплату послуг за спожите центральне опалення згідно з показників лічильника типу «SensoStar 2» (заводський номер 34983537) відповідно до кількості Гкал, що представник відповідача - Ральчук Н.В. підтвердила в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 119).

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

За пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Згідно із частиною сьомою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

На підставі частини четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт.

Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила № 630 (був чинним на час виникнення спірних правовідносин у жовтні 2019 року та втратив чинність 01.05.2022 року).

Пункт 10 Правил № 630 передбачав, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мали права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до пункту 29 Правил № 630 споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.

Статтею 32 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.

Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.

Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

При цьому 18 вересня 2018 року набув чинності та діяв Порядок оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205.

Так, у пункті 10 цього Порядку визначено, що за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

Вузол розподільного обліку теплової енергії встановлюється за межами приміщення у будівлі із забезпеченням доступу для зняття показань засобів вимірювальної техніки. При встановленні вузла розподільного обліку теплової енергії забезпечується захист від несанкціонованого втручання в його роботу.

Тобто, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії є обов`язковим.

Проте цим порядком не заборонено встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії і за межами приміщення за наявності відповідних умов.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії виконане на підставі робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, погодженого ПАТ «Київенерго» та в подальшому прийняв на облік КП «Київтеплоенерго» (а.с. 06-28).

Постачальник послуг з центрального опалення ПАТ «Київенерго» та в подальшому КП «Київтеплоенерго» вказаний лічильник квартирного обліку теплової енергії прийняв на комерційний облік, у зв`язку з чим постачальником послуг виставлялись рахунки на оплату згідно показів теплолічильника та витрачених Гкал, лічильник пройшов повірку та за свідоцтвом є чинним до 06 серпня 2028 року (а. с. 31-33).

Зауважень щодо встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії та взяття на облік у відповідача не було.

Отже, враховуючи те, що КП «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , всупереч положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правил № 630, які були чинними на час встановленні позивачем лічильника теплової енергії, обмежило право ОСОБА_1 здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній йому квартирі.

Незважаючи на наявність у квартирі встановленого вузла розподільчого обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування його показників, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 без врахування показників лічильника теплової енергії № 34983537 починаючи з жовтня 2019 року є протиправними.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Претензії постачальника щодо технічної можливості встановлення засобу обліку теплової енергії передбаченому Порядку № 829, який прийнято після встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії та після прийняття його на комерційний облік лічильник теплової енергії позивача, а саме 28 квітня 2014 року, прямо суперечить наведеній нормі Конституції України.

Здійснюючи нарахування позивачу вартості послуги з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2024 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право ОСОБА_1 на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії.

У квартирі позивача встановлено теплолічильник приладом обліку теплової енергії типу «SensoStar 2» (заводський номер 34983537), та у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки № 1778-ПЛ визначено, що зазначений лічильник відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434. Дане свідоцтво діє до 06 серпня 2028 року (а. с. 41).

Наведене дає підстави для висновку, що суд першої інстанції не врахував, що зміна законодавства, яке регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника.

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

На час виникнення спірних правовідносин щодо встановлення теплолічильника та його облікування Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правила № 630 визначали право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829 та № 270, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго».

При цьому, Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами.

Цей Порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 756/2361/20-ц (провадження 61-10724св21) та від 22 лютого 2023 року у справі № 753/2748/20 (провадження 61-18711св20), підстав відступу від яких з огляду на положення частини 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вбачає.

Вищевказаних вимог законодавства та обстави справи суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати на користь держави в розмірі 1 211,20 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 816,80 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції мають бути покладені на відповідача, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів - задовольнити.

Визнати дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ - 40538421) щодо зняття з обліку вузла розподільного обліку теплової енергії та проведення нарахування ОСОБА_1 за комунальну послугу з централізованого опалення (теплопостачання) без урахування показників лічильника теплової енергії № 34983537 в опалювальні сезони 2019-2024 років - протиправними.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) КП «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ - 40538421) повернути на облік вузол розподільного обліку теплової енергії, що встановлений в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ - 40538421) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 , починаючи з жовтня 2019 року відповідно до показників лічильника теплової енергії № 34983537.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ - 40538421) на користь держави 1 211,20 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 816,80 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 27 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов