Справа № 214/5917/24
Провадження № 2/211/360/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10 жовтня 2024 року на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року зазначена справа надійшла за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3419174, відповідно до умов якого відповідачу було надано споживчий кредит у розмірі 20000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 23.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №81-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором №3419174 від 05.11.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість у розмірі 86680,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20000,00 грн., заборгованість за відсотками 65280,00 грн., заборгованість за комісією 1400,00 грн. Позивач просить стягнути зазначену заборгованість за кредитним договором та сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 18.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.02.2025 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову вона заперечує, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано розрахунок заборгованості, який мав бути складений ТОВ «Мілоан», не підтверджено отримання кредиту, користування ним, також не надано виписку з рахунку ОСОБА_1 , тому встановити структуру боргу та його дійсність неможливо. Претензія, яка була надіслана позивачем на її адресу нею не була отримана, та не надано доказів того, що її дійсно було відправлено. Також, зазначає, що в жодному документі не містяться пояснення, яким саме чином нараховано заборгованість у розмірі 86680,00 грн., в тому числі і нарахування комісії, яку не було вказано в жодному з документів при оформленні кредиту. З огляду на зазначені обставини, у позові просить відмовити у повному обсязі, зважаючи на недоведеність та безпідставність позовних вимог.

09.04.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що підписавши договір про надання кредиту відповідач погодилася з правилами надання коштів у позику. Згідно з дорученням, доданим до матеріалів справи сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у встановлений умовами кредитного договору строк. Щодо нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, зазначає, що дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням. Після отримання права вимоги позивачем жодних сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Додатково представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 30.04.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено.

На виконання ухвали суду від 30.04.2025 про витребування доказів АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" 29.05.2025 надіслав виписку по картці № НОМЕР_1 , якою підтверджено зарахування коштів в сумі 20000,00 грн., на рахунок, відкритийй на ім`я ОСОБА_1 .

Представник позивача в судове засідання з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала відзив, у якому просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, доходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 05.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №3419174, який підписано одноразовим ідентифікатором W38340, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 20000,00 грн., на строк кредитування 30 днів, тобто до 05.12.2021 року, зі сплатою процентів у розмірі 5280, 00 грн - у процентному значенні - 3,232,00 % річних, комісія в сумі 1400,00 грн (п. 1.2-1.5 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №3419174 від 05.11.2021 був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченоу ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію).

Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них.

Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Доказів на спростування того, що відповідачем не було укладено даного електронного договору суду надано не було, а доводи відповідача про заперечення факту укладання такого договору суд оцінює критично, оскільки, як вбачається з договору про споживчий кредит та паспорту споживчого кредиту, довідки про ідентифікацію та анкети-заяви на кредит №3419174 для їх підписання використовувався фінансовий номер відповідача +22 і саме цей номер відповідач зазначає як контактний у своїх заявах та відзиві на позов.

Згідно з платіжним дорученням №60388038 від 05.11.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало 05.11.2021 на банківську картку № НОМЕР_2 20000,00 грн.

Крім того, факт перерахування коштів у розмірі 20000,00 грн відповідачу підтверджується листом з АТ КБ «Приват Банк» від 29.05.2025 та випискою по картці № НОМЕР_1 , відкритій на ім`я ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи відповідача про не укладання договору та не отримання коштів від ТОВ "Мілоан" спростовуються матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №81-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняв належні ТОВ «Мілоан» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №81-МЛ від 23.02.2022 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3419174 від 05.11.2021, укладеним між відповідачем та ТОВ «Мілоан» у сумі 86680,00 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 20000,00 грн., заборгованість за відсотками 65280,00 грн., заборгованість за комісією 1400,00 грн.

Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як передбачено ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Доказів того, що ОСОБА_1 виконувала свої зобов`язання перед первісним кредитором суду надано не було.

Отже, судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. У результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким, на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ».

У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за договором позивач вважає, що заборгованість відповідача за кредитним договором №3419174 від 05.11.2021 становить 86680,00 грн., яка складається з: 20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 65280,00 грн. - заборгованість за відсотками; 1400,00 грн. заборгованість за комісією.

Разом із цим, суд не погоджується з заявленим до стягнення розміром заборгованості, вважаючи його необґрунтованим з огляду на таке.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, суд зазначає наступне.

Відповідно до Договору про споживчий кредит №3419174 від 05.11.2021, строк кредиту становить 30 днів, тобто до 05.12.2021 року (п. 1.3, 1.4 Договору).

Крім того, п.2.2.3 Договору передбачено, що після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Доказів того, що Договір про споживчий кредит №3419174 від 05.11.2021 був пролонгований у порядку, передбаченому розділом 2.3 Договору, суду надано не було.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, за умовами договору №3419174 від 05.11.2021 сторони погодили сплату відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, який наданий строком на 30 днів: з 05.11.2021 до 05.12.2021. Починаючи з 06.12.2021 у позивача було відсутнє право нараховувати передбачені договором проценти. Проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах строку кредитування, а проценти які можуть бути нараховані позами межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВП ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимога про стягнення процентів за користування кредитом після 05.12.2021 не підлягає задоволенню, як необґрунтована. Вимога про стягнення процентів за користування відповідно до ст. 625 ЦК України не заявлена.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що стягненню підлягають відсотки нараховані в період строку дії договору, а саме з 05.11.2021 по 05.12.2021 в сумі 5280,00 грн, розраховані згідно з розрахунком ТОВ "Мілоан", долученим до позову. Крім того, даний розмір процентів відповідає п. 1.5.2 Договору №3419174 від 05.11.2021.

Щодо вимоги про стягнення комісії, суд зазначає наступне.

Оскільки позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Відповідно до ч. 8ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому, суд відмовляє у стягненні з відповідача комісії.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Ураховуючи встановлені судом обставини, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення кредитного договору, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №3419174 від 05.11.2021 у розмірі 25280,00 грн., яка складається з: 20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5280,00 грн. - заборгованість за процентами. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 706,49 грн (25280,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / (86680,00 грн. сума боргу, заявлена до стягнення).

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (, місцезнаходження за адресою: 79018, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28) заборгованість за кредитним договором №3419174 від 05.11.2021 у сумі 25280 (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками 5280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (, місцезнаходження за адресою: 79018, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28) в рахунок відшкодування судового збору 706 (сімсот шість) гривень 49 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.07.2025.

Суддя Костенко Є. К