Справа №601/1598/25
Провадження № 2/601/535/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Шульгач Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУНП в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2023 близько 10 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шевроле Нива державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Шевченка в м. Почаїв був зупинений працівником поліції, ОСОБА_2 , який оформив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ст. 122 ч.2 та ст. 121 ч.5 КУпАП. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року по справі №601/3473/23 постанову скасовано, а матеріали справи надіслано на новий розгляд до ГУНП в Тернопільській області. Підставою звернення до суду з даним позовом є порушення державною особою в особі ГУНП в Тернопільській області права на захист під час складання постанови.

В межах даного позову позивачу завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав через умисне, безпідставне, протиправне, свавільне позбавлення поліцейською особою гарантованого статтею 59 Конституції України права на безоплатну первину правничу допомогу, на безоплатну вторинну правничу допомогу, на правничу допомогу адвоката на платній основі, що викликало стан постійного стресу, який полягав в мимовільному та надмірно тривалому відчутті тремору у всьому тілі, в прискореному серцебитті, в тремтінні рук, що мало наслідком необхідність прийняти заспокійливі ліки, у порушенні звичних та комфортних умов проживання його та членів його родини, що спричиняє позивачу не лише матеріальні витрати, а й витрати значного обсягу часу і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я; у відчуттях тривалої та постійної тривоги, хвилювання, безсоння, роздратування; у душевних стражданнях та приниженнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання.

Ухвалою судді від 28.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

11.06.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність. Зазначає, що позивач звертався до суду з позовними заявами про відшкодування йому моральної шкоди завданої скасуванням постанови у справі про адміністративне правопорушення (справи №601/2064/24, 601/3100/24, 601/901/25). В ході розгляду цих справ, про відшкодування моральної шкоди, судом досліджувалися обставини винесення адміністративної постанови та подальших дій котрими позивачу могла бути завдана моральна шкода. Предмет позову у розглядуваній справі вже вивчався судами в рамках розгляду вище наведених справ. Безпідставними є звернення позивача із позовними заявами про відшкодування йому моральної шкоди за будь-яку окрему процесуальну дію вчинену під час розгляду. Сам факт, наявності рішення суду яким скасовано постанову поліцейського у справі про адміністративне правопорушення не являється беззаперечною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди. Позивачем не доведено неправомірності дій зі сторони поліцейського, наявності шкоди і причинного зв`язку між ними. Посилання позивача, зокрема на негативні емоції, моральні страждання, душевні переживання, зниження престижу та ділової репутації не підтвердженні жодними належними допустимими доказами, тобто відсутні докази, як наведених погіршень, змін та страждань, так і причинного зв`язку.

17.06.2025 позивач подав відповідь на відзив згідно якої зазначив, що підставою звернення до суду став не факт скасування постанови поліцейського від 30.11.2023 року, а порушення Конституційної гарантії права на захист під час розгляду поліцейською особою 30.11.2023 справи про адміністративне правопорушення.

27.06.2025 представник відповідача подав заперечення на відповідь, згідно якої зазначив, що в тексті відповіді на відзив жодним чином не спростовано того факту, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту понесення ним моральних страждань, репутаційних втрат та інших зазначених позивачем негативних явищ. Стосовно неодноразових тверджень ОСОБА_1 про вчинення відносно нього поліцейськими протиправних дій, то з даного приводу зазначають, що в резолютивній частині рішення суду по розгляду адміністративної справи про порушення норм ПДР та КУпАП, відсутні висновки про визнання протиправною будь-якої дії чи бездіяльності поліцейського. Отже твердження позивача являються не підтвердженими.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області №601/3473/23 від 19.01.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову серії БАД №824766 від 30 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122,ч.5ст.121КУпАП - скасовано, а матеріали справи надіслано на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. В решті позову відмовлено.

Зазначеним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.01.2024 встановлено, що 30.11.2023 інспектором СРПП ВП №1 м. Тернопіль Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Касімовим В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 824766. В даній постанові зазначено, що 30.11.2023 о 10 год. 18 хв. в м. Почаєві по вул. Шевченка Кременецького району водій ОСОБА_1 під час руху користувався засобом зв`язку (мобільним телефоном) за допомогою рук, під час руху не користувався ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3в, 2.9д ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 та частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

З відеозапису долученого позивачем до матеріалів справи частково вбачається процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме зафіксована розмова між позивачем та поліцейським, згідно якої ОСОБА_1 просив працівника поліції відкласти розгляд справи на місці зупинки у зв`язку з тим, що бажає скористатися правом на участь у справі захисника. Також працівником поліції була надана можливість ОСОБА_1 скористатися безоплатною правовою допомогою.

Згідно виписки даної для проходження МСЕК від 03.10.2012 ОСОБА_1 хворіє на хворобу щитовидної залози рТ3N1aM0, папілярний варіант. Гіпотиреоз, тяжка форма.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, ІІ група інвалідності.

ОСОБА_1 є багатодітним батьком та має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 на даний час є безробітним.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативнорозшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно з ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно постанови Великої палати Верховного Суду від 22 січня 2025 у справі №335/6977/22 вбачається, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено постанова про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами. Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20

Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання постанови про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.

Сам факт складення патрульними поліцейськими постанови та їх дії, зокрема допущені певні процесуальні порушення при їх складанні, самі по собі не можуть свідчити про спричинення позивачу моральної шкоди.

Позивач наводить загальні твердження в чому саме полягає завдана моральна шкода, однак ОСОБА_1 не представив суду жодного доказу на підтвердження того, що моральна шкода в дійсності була йому спричинена.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності позовних вимог.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю другої групи, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: м.Тернопіль вул.Валова,11;

Головуючий: