УХВАЛА

02 липня 2025 року

м. Київ

справа № 420/797/19

провадження № 61-7976ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року публічне акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду

з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому,

з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором № 8 від 05 березня 2010 року станом на 20 березня 2024 року у сумі 96 132,16 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 8 від 05 березня 2010 року станом на 20 березня 2024 року у сумі 57 878,59 грн, яка складається із:

- простроченого боргу за кредитом за період з 03 червня 2014 року по 20 лютого 2020 року в розмірі 25 882,25 грн;

- прострочених відсотків за користування кредитом за період з 03 червня

2014 року по 23 вересня 2018 року в розмірі 23 479,29 грн;

- пені по простроченому основному боргу за період з 03 березня 2014 року по

10 квітня 2014 року в розмірі 8,90 грн;

- пені по прострочених відсотках за період з 05 лютого 2014 року по 10 квітня

2014 року в розмірі 137,20 грн;

- інфляційних втрат банку з червня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 1 928,26 грн;

- інфляційних втрат банку з червня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредиту в розмірі 3 199,71 грн;

- три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03 червня 2014 року по

23 вересня 2018 року в розмірі 1 259,81 грн;

- три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03 червня 2014 року по 23 вересня 2018 року в розмірі 1 983,17 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 1 921,00 грн, тобто по 960,50 грн з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційні скарги А «Ощадбанк» та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області в частині стягнутої заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом за період з 03 червня 2014 року по 23 вересня 2018 року та стягнутих інфляційних втрат банку за період з червня 2014 року по вересень 2018 року - змінено,

в частині відмови у стягненні інфляційних втрат банку за період з червня 2021 року по лютий 2022 року та трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту за період з 04 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року, а також в частині стягнення пені - скасовано.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 8 від 05 березня 2010 року станом на 20 березня 2024 року, а саме:

30 735,53 грн - прострочені відсотки за користування кредитом за період

з 03 червня 2014 року по 23 вересня 2018 року;

6 385,95 грн - інфляційні втрати з червня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати кредиту;

9 946,15 грн - інфляційні втрати з червня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом;

4 814,35 грн - інфляційні втрати з червня 2021 року по лютий 2022 року за прострочення сплати кредиту;

13 559,45 грн - інфляційні втрати з червня 2021 року по лютий 2022 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом;

564,48 грн - три відсотки річних за прострочення сплати кредиту з 04 червня

2021 року по 23 лютого 2022 року;

854,92 грн - три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 04 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

У задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 про стягнення пені за кредитним договором № 8 від 05 березня 2010 року відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

26 червня 2025 року на офіційну електронну адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а саме: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних

у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,

а також значення справи для сторін і суспільства та прийшов висновку, що дана справа є малозначною справою (справою незначної складності) і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Загальна ціна позову у даній справі становить 96 132,16 грн, що станом на

01 січня 2025 року не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00*80= 242 240,00 грн).

Зазначена справа є малозначною справою відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (справа незначної складності).

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)

від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України

(є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанції, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок

і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що

є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один

із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі: справі незначної складності, ціна позову в якій не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник