Справа № 161/2957/14-ц
Провадження № 6/161/128/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,-

в с т а н о в и в :

22 травня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Солтисюк Андрій Петрович звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 07 квітня 2014 року Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення у справі № 161/2957/14-ц, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 гривень. 26 червня 2014 року ОСОБА_2 видано виконавчий лист у справі №161/2957/14-ц., та державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 57305935. На звернення заявника Луцький відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМУМЮ повідомив, що виконавче провадження № 57305935 завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконавчий лист мав бути повернутий стягувачу. Однак заявник його не отримувала.

З посиланням на ст. 433 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України просить видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки рішення суду не виконано.

17 червня 2025 року від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Солтисюка Андрія Петровича надійшло клопотання про розгляд заяви у його відсутності.

В судове засідання боржник ОСОБА_3 не з`явився, хоча про дату, час, місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказах.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2014 року в справі № 161/2957/14ц (провадження 2/161/1489/14) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

На примусове виконання вищевказаного рішення, 26 червня 2014 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист.

Також з копії свідоцтва про шлюб встановлено, що ОСОБА_2 25 квітня 2014 року уклала шлюб, та після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2020 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оніщук А.Р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

В матеріалах справи наявна відповідь заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 березня 2025 року, з якої вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 57305935 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/2957/14ц (провадження 2/161/1489/14), виданого 26 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Виконавче провадження № 59617669 завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію, зокрема, на яку адресу було скеровано постанову про повернення виконавчого документа та виконавчий документ є неможливим, оскільки термін зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить один рік, матеріали вищезазначеного виконавчого провадження знищено.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року N606-XIV, в редакції, чинній на час набрання судовим рішенням законної сили у даній справі, було встановлено строк пред`явлення виконавчих листів суду до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (ч. 2 вказаної вище статті).

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV, в редакції, чинній на час набрання судовим рішенням законної сили визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV).

За змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 1квітня 1999 року N606-XIV,у відповідній редакції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, яким визначено можливість пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання протягом трьох років (частина 1 статті 12 Закону).

Згідно з п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, тлумачення п. 5 свідчить про те, що він застосовується і до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що строк пред`явлення до виконання вказаного вище виконавчого листа не сплив на час набрання чинності 05 жовтня 2016 року Законом №1404-VIII від 02.06.2016 року, в даному випадку слід виходити з необхідності дотримання трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №161/2957/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, встановлюється з набранням чинності законом №1404-VIII від 02.06.2016 до 17 квітня 2017 року (протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду 17 квітня 2014 року).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Частина 1 статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 5 статті 37 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини 4 та 5 статті 12 Закону 1404-VIII).

Із системного аналізу указаних норм чинного Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13, постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.

Таким чином, оскільки 07 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), то строк для пред`явлення вищевказаного виконавчого листа до виконання мав би закінчитись 07 жовтня 2023 року.

Відтак після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був перерваний і міг бути пред`явлений до виконання у строк до 07 жовтня 2023 року.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон набрав чинності 26 березня 2022 року.

Положення пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» стосуються також строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, на час набрання вказаним законом чинності, строк для пред`явлення виконавчого листа №161/2957/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області - не сплив.

З огляду на викладене, строки пред`явлення виконавчого документу до виконання в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервався та на час розгляду заяви стягувача не сплив, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/2957/14-ц.

Відповідно до п. 17.4 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19, від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18, провадження № 61-8286св20.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20), від 15 червня 2022 року у справі № 2-5062/10 (провадження № 61-2014св22).

Як встановлено судом, виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_3 втрачений в ході пересилки поштою. Отже, єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата виконавчого листа.

Суд зазначає, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У частині 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1ст. 6 ЄСПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід`ємну частину "судового розгляду" для цілей ст. 6 ЄСПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Зважаючи, що виконавчий лист не перебуває на виконанні у ВДВС чи приватного виконавця, належними доказами факт направлення виконавчого листа стягувачу орган примусового виконання рішень суду не довів, та зважаючи, що заявник просить видати дублікат виконавчого листа в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання, який як встановлено судом не закінчився, а видача дубліката виконавчого листа є гарантією права заявника на судовий захист, стабільності та законності у виконанні судового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для видачі дублікату виконавчого листа, оскільки виконавчий лист було втрачено не з вини стягувача.

Керуючись ст.ст. 259,260, 261, 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задовольнити частково.

Видати стягувачу ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа №161/2957/14-ц (провадження 2/161/1489/14), на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 5000 гривень.

В решті вимог заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 23 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Філюк Т.М.