Провадження № 2/183/1759/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Петрієнко В. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лазуренко І. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Самар Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, -

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт, що має юридичне значення, для реалізації нею спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: проживання її зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 21 листопада 2005 року по день смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_2 з 1996 року, фактично з семирічного віку, до дня смерті ОСОБА_3 , а потім і до дня смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивачці були як рідна бабуся та рідний дядько, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Після смерті ОСОБА_2 позивач його поховала, продовжує проживати і здійснює утримання спадкової маси, до якої належить будинок померлого, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В установленому законом порядку після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки позивачем не надано до нотаріальної контори документи, що підтверджують родинний зв`язок між позивачем та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ураховуючи, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідне для реалізації спадкового права як спадкоємця, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Ухвалою судді від 31 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувано письмові докази.

Ухвалою суду від 13 березня 2025 року задоволено клопотання про виклик та допит свідків, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, просили його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив прийняти рішення у чіткій відповідності до вимог діючого законодавства та з урахуванням документів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 38).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився просив про розгляд справи у його відсутність (а.с. 53).

Свідок ОСОБА_4 пояснив в судовому засіданні, що він є батьком позивача ОСОБА_1 , яка з дитячих років проживала в АДРЕСА_2 . Він, ОСОБА_4 , його дружина та донька ОСОБА_1 проживали однією сім`єю з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_5 , на належній їй земельній ділянці, де розташоване домоволодіння під АДРЕСА_2 , виділила йому та його дружині земельну ділянку для будівництва «врємянки», куди вони вдвох у подальшому перейшли жити, а ОСОБА_1 залишилася проживати з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який був «хрещеним» ОСОБА_1 , фактично вони жили всі разом, виховували разом ОСОБА_1 , гуляли. Коли ОСОБА_1 виповнилося 16 років, у 2009 році, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 «прописали» її на АДРЕСА_2 , і попросили залишитися з ними проживати, вони ставилися один до одного як родичі, ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прасувала, прибирала, допомагала по господарству. Коли ОСОБА_5 померла, ОСОБА_1 її поховала, а через 6 місяців, коли помер ОСОБА_6 , ОСОБА_1 взяла на себе всі витрати з поховання ОСОБА_7 , встановила пам`ятники та доглядає за будинком.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , та вони поводили себе як родичі. ОСОБА_5 називала ОСОБА_1 внучкою, а остання називала ОСОБА_7 хресним. ОСОБА_1 поховала ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила у судовому засіданні, що у 2000-х роках ОСОБА_4 познайомив її зі своєю донькою ОСОБА_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Спостерігаючи за ними, свідок вважала, що вони між собою рідня. Коли ОСОБА_1 почала працювати, заробітну плату вона приносила вона приносила додому, в сім`ю з ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Свідок декілька разів була присутня на святах, які проводили разом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Свідкові відомо, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали в одному будинку, у кожного була своя кімната, в будинку було затишно. За життя ОСОБА_13 купляла продукти «додому» за свої гроші. Лише після смерті ОСОБА_5 свідок дізналася, що названі вище особи не одна сім`я і у них різні прізвища.

Суд, заслухавши вступне слово та пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого.

Фактичні обставини справи, установлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_14 відкрилася спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) (а.с. 13, 14-15, 18).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , був син померлої ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 12).

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (на теперішній час - Перша самарівська нотаріальна контора Дніпропетровської області) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину, але не переоформив свої спадкові права після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 грудня 2012 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова нотаріуса вмотивована тим, що позивачем не надано до нотаріальної контори документи, що підтверджують родинний зв?язок між ОСОБА_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 54-58).

Як убачається з паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , та Витягу з реєстру територіальної громади від 24 жовтня 2024 року, наданих суду у засвідчених позивачем копіях, позивач з 14 травня 2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ) (а.с. 10).

Як убачається з довідки, виданої головою квартального комітету № 13 м. Новомосковськ Дніпропетровської області 22 червня 2012 року, станом на 21 грудня 2011 року за адресою АДРЕСА_2 , прописані та проживали: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 19).

Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету № 13 м. Новомосковськ Дніпропетровської області 22 червня 2012 року, станом на 25 червня 2011 року за адресою АДРЕСА_2 , прописані та проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 20). Таку саму інформацію за змістом містить довідка від 06 грудня 2012 року (а.с. 21).

Згідно з довідкою, виданою 08 грудня 2011 року головою квартального комітету № 13 м. Новомосковськ Дніпропетровської області Копий, ОСОБА_2 , 1961 року народження дійсно проживає у АДРЕСА_2 . Склад сім`ї 2 особи, племін. ОСОБА_1 1989 року народження (а.с. 22).

Відповідно до Акту про фактичне проживання осіб, складеного 24 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , 1989 року народження, проживає за адресою АДРЕСА_1 з народження (а.с. 29).

Також позивачем надано суду копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання відносно ОСОБА_2 , складеного між ПП ОСОБА_15 та ОСОБА_1 від 22 грудня 2011 року, без підпису замовника у відповідній графі (а.с. 27, 28).

Норми права та мотиви їх застосування судом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з листопада 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з листопада 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивачем суду надано не було.

Не підтверджуються зазначені вище обставини і показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, які, крім іншого, не можуть бути єдиними доказами обставин, які мають значення у цьому спорі та мають бути установлені судом. Наведені у показаннях допитаних свідків обставини життя позивача та померлого, не дають суду можливості достовірно встановити наявність у сукупності у сторін у спірний період всіх ознак, що притаманні сім`ї, як то факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків.

Позивачем окрім зазначених вище письмових доказів щодо місця її проживання та осіб, які проживали за тією ж адресою (довідки та акт а.с. 19-22, 26, 29), надані квитанції про сплату послуг електропостачання за 2020-2023 роки (а.с. 93-104), тобто за період, який не входить до предмету доказування, а тому ці докази не беруться судом до уваги.

Саме по собі поховання позивачем ОСОБА_2 (а.с. 27-28) не є доказом проживання однією сім`єю з ним за відсутності доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, пов`язаності осіб спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків.

Щодо наданих позивачем світлин, суд зазначає, що встановити осіб, які на них зображені, не виявилося можливим, крім того, останні не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, який брав участь у судовому процесі з розгляду цієї справи через представника, представленого адвокатом, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Усебічно дослідивши усі обставини справи та докази, надані суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про її проживання разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю щонайменше п`ять років до дня його смерті, що давало би підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Самарівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ;

- Самарівська міська рада дніпропетровської області, , Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, 14;

- Перша самарівська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ 02891109, Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, 22.

Повне рішення суду складено і підписано 27 червня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна