Номер провадження: 22-ц/813/2336/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чепрасова Максима Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Яреми Х.С., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

08.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ..

Позивач просив суд з врахуванням заяви про збільшення вимог:

- визнати автомобіль Mercedes-Benz Е320, 2000 р.в., VIN: НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz Е 320, 2000 р.в., VIN: НОМЕР_1

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 114 295 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 03 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щооскільки спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було відчужено дружиною без отримання на це згоди чоловіка, доказів використання коштів від продажу в інтересах сім`ї немає, другий з подружжя (чоловік) має право на відшкодування йому 1/2 частини вартості спірного автомобіля, визначеної станом на час розгляду справи 228 590 грн., тобто на 114 295 грн..

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 повністю і ухвалити нове рішення, згідно якого відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, які зробив суд не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає вказане рішення незаконним і необґрунтованим.

Суд не надав оцінки письмовим доказам та тому факту, що під час розірвання шлюбу (06.10.2021) між подружжям були відсутні матеріальні претензії та майнові спори.

Суд взагалі не прийняв до уваги пояснення та заяви ОСОБА_2 , що всі гроші від продажу автомобіля Mercedes-Benz E 320 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який було здійснено під час шлюбу, вона віддала ОСОБА_1

Суд не надав оцінки письмовим доказам вартості покупки автомобіля за ціною 42 500 грн. та продажі за ціною 25 750 грн.

Щодо явки сторін.

В судове засідання зявився представник апелянта інші сторони про відкладення розгляду справи не просили, що не заважає апеляційному перегляду у звязку з належним повідомленням сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.04.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

24.09.2020 в шлюбі придбано автомобіль Mercedes-Benz Е 320, НОМЕР_2 та зареєстровано на ОСОБА_2 .

З 29.01.2021 по 02.06.2021 ОСОБА_1 перебував у рейсі, як моряк.

На підставі письмового договору від 12.05.2021 №7032/21/010379 ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 автомобіль Mercedes-Benz Е 320, НОМЕР_2 за 25 750 грн.

12.05.2021 автомобіль Mercedes-Benz Е 320, НОМЕР_2 перереєстровано на нового власника ОСОБА_5

12.05.2021 новий власник ОСОБА_5 змінила д.н.з НОМЕР_2 на д.н.з. НОМЕР_3 .

Рішенням суду (справа № 522/13251/21) від 06.10.2021 шлюб розірвано.

Згідно з висновком експерта №23-1224 від 14.04.2023 транспортно-товарознавчої експертизи КТЗ Mercedes-Benz Е 320, VIN: НОМЕР_1 , ринкова вартість автомобіля станом на 12.05.2021 чи аналогічного йому автомобіля складає 228 590 грн.

Предметом спору є поділ транспортного засобу придбаного у шлюбі та відчуженого у шлюбі, а його підставами відчуження без згоди чоловіка та неповернення половини коштів за його відчуження.

Відповідач вважає, що об`єкт поділу відсутній, оскільки авто було відчужено у шлюбі.

Позивач стверджував, що дружина продала авто без його відома та погодження вартості, а дружина чоловік знав і сам наполягав на продажі. Кошти вона йому повернула.

Оцінюючи доводи обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з огляду на наступне.

Стаття 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 С К України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Відповідно до ч. 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторони не заперечують, що автомобіль Mercedes-Benz Е 320, НОМЕР_2 був придбаний 24.09.2020 в шлюбі та зареєстрований на дружину.

Дружина не заперечувала, що в шлюбі власного доходу немала. Стверджує лише, що автомобіль приданий за її кошти від продажу її першого автомобіля. Проте доказів про це немає.

Отже, автомобіль не визнаний особистою приватною власністю одного з подружжя, а тому є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини 1, 4 статті 65 СК України).

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (постанова ВС України справа №6-54цс17 від 16.08.2017).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (Пленум Верховного Суду України п. 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби (постанова ВС постанова від 05.04.2019 справа №645/4711/15).

В постановах ВС від 03.05.2018 справа № 755/20923/14-ц, від № 444/848/16-ц, 30.01.2019 від 09.12.2020 справа №301/2231/17, суд дійшов таких висновків: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Тобто, автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Спірний автомобіль був проданий дружиною 12.05.2021, тобто в шлюбі, оскільки шлюб розірвано рішенням суду від 06.10.2021.

Відповідач хоч і стверджує, що позивач знав і сам наполягав на продажі, проте письмової згоди на те її чоловіка немає. Натомість чоловік з цим не погоджувався, пояснював, що станом на 12.05.2021 від перебував в морському рейсі та повернувся лише після 02.06.2021. Це підтверджується відмітками в паспорті моряка. Коли повернувся не застав ні дружину вдома, ні жодного майна. Гроші вона йому за авто не повертала. Тому 15.07.2021 подав позов до суду про розірвання шлюбу.

Отже, суд виходить з того, що письмової згоди чоловіка на відчуження автомобіля, який був їхнім спільним подружнім майном, дружина не отримала. Доказів використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї дружина не довела.

В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (постанова ВС від 07.04.2021 справа № 402/849/18, від 17.08.2022 справа № 545/2396/20).

Таким чином, твердження відповідача, що вартість продажу автомобіля на момент відчуження становила 25 750 грн. і лише така сума може підлягати поділу є помилковими.

Висновком експерта транспортно-товарознавчої експертизи Mercedes-Benz Е 320, VIN: НОМЕР_1 визначено, що ринкова вартість автомобіля станом на 12.05.2021 чи аналогічного йому автомобіля складає 228 590 грн.

Оскільки спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було відчужено дружиною без отримання на це згоди чоловіка, доказів використання коштів від продажу в інтересах сім`ї немає, другий з подружжя (чоловік) має право на відшкодування йому 1/2 частини вартості спірного автомобіля, визначеної станом на час розгляду справи 228 590 грн., тобто на 114 295 грн..

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Твердження апелянта про те, що суд не надав оцінки письмовим доказам та тому факту, що під час розірвання шлюбу (06.10.2021) між подружжям були відсутні матеріальні претензії та майнові спори апеляційний суд не приймає, оскільки майно, набуте подружжям під час шлюбу за спільні кошти, є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу у рівних частках, якщо інше не передбачено домовленістю або шлюбним договором та поділ майна може відбуватися як за згодою подружжя шляхом укладення договору про поділ майна (який для нерухомості має бути нотаріально посвідчений), так і в судовому порядку у разі відсутності згоди.

Поділ майна не обов`язково має відбутися одночасно з розірванням шлюбу це можна зробити пізніше, протягом трьох років після розлучення.

Право особи звернутись з позовом про поділ майна можливо реалізувати як підчас шлюбу, у момент його розірвання та після розірвання, з урахуванням строків позовної даності.

Доводи апеляційної скарги, що суд не прийняв до уваги пояснення та заяви ОСОБА_2 , що всі гроші від продажу автомобіля Mercedes-Benz E 320 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який було здійснено під час шлюбу, вона віддала ОСОБА_1 , є необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів справи відсутні будь які докази про передачу коштів позивачу за продаж спільного автомобіля, крім того в матеріалах справи відсутня згода на такий продаж сам позивач був за межами України на час продажу.

Тому апеляційний суд, такі твердження розглядає як припущення, а доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Твердження, що суд не надав оцінки письмовим доказам вартості покупки автомобіля за ціною 42 500 грн. та продажі за ціною 25 750 грн. є недоречними, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зазначив, що в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (постанова ВС від 07.04.2021 справа № 402/849/18, від 17.08.2022 справа № 545/2396/20).

Таким чином, твердження відповідача, що вартість продажу автомобіля на момент відчуження становила 25 750 грн. і лише така сума може підлягати поділу є помилковими.

Судом першої інстанції були належним чином дослідженні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з чим і погоджується апеляційний суд.

Наведені в апеляційній скарзі доводи які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Чепрасова Максима Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 липня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко