ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Харків

справа № 644/7009/24

провадження № 22-ц/818/2196/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Н.В.,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 спадкоємець ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року в складі судді Шевченка С.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Ніна Володимирівна, про розірвання спадкового договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 .

У грудні 2024 року ОСОБА_3 , як спадкоємець померлої, звернувся до суду першої інстанції з заявами про зупинення провадження у справі для залучення до участі у справі усіх правонаступників ОСОБА_1 та про залучення його до участі у справі як правонаступника ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що оскільки ОСОБА_1 з даним позовом звернулась до суду за життя, тому факт її смерті до вирішення справи по суті допускає у спірних правовідносинах правонаступництво.

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Вказала, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Оскільки такий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами, спадкоємці, зокрема, відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору у зв`язку зі смертю позивачки.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, справу направити до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова для вирішення питання про залучення до участі в справі ОСОБА_3 як процесуального правонаступника ОСОБА_1 та зупинення провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок Верховного Суду, що викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ВС № 591/1419/20 від 10.04.23 не релевантний до правовідносин, що склались у даній справі, оскільки у справі, на яку є посилання, позов було ініційовано спадкоємцем вже померлого відчужувача. У даній цивільній справі вимоги про розірвання спадкового договору пред`явлені відчужувачем за життя, тому спадкоємець має право на процесуальне правонаступництво.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Н.В., про розірвання спадкового договору.

09 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Н.В. (а.с.5-6).

Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не виконала жодних зобов`язань, які вона взяла на себе за спадковим договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 (а.с.50).

З листа Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори № 3223/02-14 від 27 грудня 2024 року вбачається, що після смерті ОСОБА_1 заведена спадкова справа № 738/2024. Станом на 27 грудня 2024 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом 10 грудня 2024 року звернувся лише ОСОБА_3 , рідний онук спадкодавця. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від неї до нотаріальної контори на теперішній час не надходило. Оскільки спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то строк для прийняття спадщини спливає 05 червня 2025 року. Отже до спливу строку для прийняття спадщини, коло спадкоємців може змінитися (а.с.51).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У статті 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

У статті 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Судова практика Верховного Суду щодо застосування статті 1308 ЦК України (розірвання спадкового договору) є сталою та сформованою.

Спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач.

Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

У випадку, якщо витрати, пов`язані із неналежним виконанням обов`язків набувачем, понесли інші особи, зокрема спадкоємці (наприклад, поховання відчужувача та інше), то у спадкоємців виникає право вимагати стягнення понесених витрат від набувача у порядку, визначеному главою 83 ЦК України («Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави»).

Такі правові висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2023 року в справі № 591/1419/20 (провадження № 61-18031сво21), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року у справі № 334/5938/19 (провадження № 61-12560св23).

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Перелік підстав, за яких суд закриває провадження у справі, є вичерпним і поширювальному тлумаченню не підлягає.

Оскільки у цій справі предметом спору є розірвання спадкового договору, а виконання зобов`язань у спадковому договорі нерозривно пов`язані із його сторонами, то висновок суду першої інстанції про те, що в цьому випадку спірні правовідносини не допускають правонаступництво, є правильним.

Доводи ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не застосовано висновки Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 456/350/22 (провадження № 61-989св24), колегією суддів не враховується, оскільки фактичні обставини у вказаній справі є відмінними у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції. Зокрема, у вказаній справі з позовом про розірвання спадкового договору ОСОБА_1 звернулася до суду за життя і такий судом розірвано за її життя, однак у подальшому заочне рішення суду було скасоване і спадкоємець за заповітом - ОСОБА_2, будучи залученою до участі у справі в якості правонаступника позивачки, підтримала позовні вимоги ОСОБА_1. Тобто, факт невиконання умов спадкового договору було доведено ще за життя відчужувача за таким договором.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова