Справа № 465/6385/22
Провадження 2/465/787/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В. Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому черговому судовому засіданні, в залі суду у м. Львові цивільну справу № 465/6385/22 за уточненими позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Миронович Алла Іванівна про визнання права власності в порядку спадкування на частки будинку та в частках на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0109, а також право безстрокового користування цією земельною ділянкою , -

в с т а н о в и в:

Позивачки звернулися в суд з позовною заявою про визнання права власності на частки нерухомого майна та права безстрокового користування частиною земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх матір ОСОБА_5 , таким чином відкрилася спадщина по її смерті. ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , яка фактично була відокремленою квартирою - мала окремий вхід із сходової клітки будинку, свою відокремлену кухню та комунальні вигоди, лічильники комунальних послуг, а також фігурує, як квартира у офіційних документах, зокрема у паспортах громадянина України позивачів зазначено місце їх прописки квартира АДРЕСА_2 . Окрім частини будинку померлій ОСОБА_5 , на праві спільної сумісної власності, поряд із іншими співвласниками даного будинку: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належала прибудинкова земельна ділянка відведена під буд. АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :04:001:0109, цільове призначення для обслуговування житлового будинку. Для оформлення свої спадкових прав у позасудовому порядку позивачі звернулися до приватного нотаріуса ЛМНО Миронович А.І. із заявами про прийняття спадщини і оформлення відповідних свідоцтв про спадщину, за їх зверненням нотаріусом була заведена спадкова справа № 68791167 по смерті ОСОБА_5 06.12.2022 приватним нотаріусом оформлено свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 на 21/200, а ОСОБА_1 на 29/200 частин будинку АДРЕСА_1 . З приводу оформлення спадкування щодо іншої належної ОСОБА_5 частини будинку АДРЕСА_1 , яка також становила 1/4, то приватним нотаріусом відмовлено в оформленні свідоцтв про спадщину щодо частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка не охоплювалася за змістом наданого дублікату правовстановлюючого документу на майно. У цій частині відмова нотаріуса ґрунтувалася виключно на відсутності у спадкоємців - позивачів оригіналу чи дублікату договору дарування від 28.11.1959, відповідно до якого ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 батьки позивачок, набули у власність 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , без якого оформлення спадкових прав є неможливим. Крім того, приватним нотаріусом відмовлено позивачкам у зв"язку з відсутністю виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні. Зважаючи на вищевикладене, позивачки змушені звернутися до суду за захистом своїх прав на отримання спадкового майна після смерті своїх батьків.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.01.2023 відкрито провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу № 465/6385/22.

В попередніх судових засіданнях відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, вислювлювали свою позицію, що не мають заперечень проти задоволення позову. Так само, і третя особа повідомляла, що обізнана з обставинами справи та щодо задоволення позову не заперечує.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.12.2024 зобов"язано завідувача Другої Львівської державної нотаріальної контори надати належним чином завірені копії спадкової справи після смерті гр. ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2025 витребувано з Львівського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи після смерті гр. ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В матеріалах справи містяться письмові пояснення представниці відповідача Львівської міської ради - Партики Н.С., в яких вона просить розглянути справу за її відсутності, зазначила, що права та інтереси Львівської міської ради даним позовом не порушуються, просить прийняти законне та обгрунтоване рішення.

На вимогу суду приватним Нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. скеровано копію спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

На вимогу суду Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" скеровано матеріали інвентаризаційної справи на будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На вимогу суду Львівським державним нотаріальним архівом скеровано копію спадової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 .

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачок - адвокат Сірий А.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачок, позовну заяву підтримує, просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечують.

В матеріалах справи міститься заява приватного нотаріуса Миронович А.І. про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали розглядуваної цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачки у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками гр. ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та гр. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дані обставини підтверджується, зокрема, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 7 від 06.12.2021 та повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 та № 3 від 06.12.2021.

Крім того, факт смерті гр. ОСОБА_6 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.05.1972, а факт смерті ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.10.2021.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за реєстром №9949 від 27.11.1972, єдиним спадкоємцем майна після смерті гр. ОСОБА_6 була його дружина ОСОБА_5 , а саме 1/4 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що до цього будинку відносяться, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , до часу смерті, на праві спільної часткової власності належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , а також, на праві спільної сумісної власності, належала прибудинкова земельна ділянка відведена під буд. АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :04:001:0109, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, іншими співвласниками даного будинку та земельної ділянки є відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дані обставини підтверджуються документами, які містяться в спадковій справі №80/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

В матеріалах справи міститься копія заповіту ОСОБА_5 від 29.11.2011, відповідно до якого вона зробила розпорядження, а саме належні їй на праві приватної власності 29/100 (двадцять дев?ять сотих) часток житлового будинку АДРЕСА_1 а саме: житлові кімнати, позначені в плані «2-4», «2-10», кухню, позначену в плані «2-9» та сарай, позначений в плані літерою «В» вона заповіла своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ??належну їй на праві приватної власності 21/100 (двадцять одну соту) частку житлового будинку АДРЕСА_1 а саме: житлові кімнати, позначені в плані «2-5», «2-6» та гараж, позначений в плані літерою «Б» вона заповіла своїй доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ??все інше її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належало їй на момент її смерті і на що вона за законом також мала право, заповіла своїм дітям ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в рівних частках кожній.

Після смерті матері позивачки у межах шестимісячного строку звернулися до приватного нотаріуса ЛМНО Миронович А.І. із заявами про прийняття спадщини та оформлення права на спадщину.

06 грудня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. видано свідоцтво ОСОБА_1 про право на спадщину №1669, згідно якого останній належить 29/200 частин цього будинку, з відповідною частиною будівель і господарських споруд, які належали померлій ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 27.11.1972 р. за реєстровим № 9949, виданого Потаповою Є.І. нотаріусом другої Львівської державної нотаріальної контори, дане право власності також було зареєстровано у ДРРП, що підтверджується витягом від 06.12.2022 за індексним номером 316931030.

06 грудня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. видано свідоцтво ОСОБА_2 про право на спадщину №1671, згідно якого останній належить 21/200 частин цього будинку, з відповідною частиною будівель і господарських споруд, які належали померлій ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 27.11.1972 р. за реєстровим № 9949, виданого Потаповою Є.І. нотаріусом другої Львівської державної нотаріальної контори, дане право власності також було зареєстровано у ДРРП, що підтверджується витягом від 06.12.2022 за індексним номером 316931111.

З приводу оформлення спадкування щодо іншої належної ОСОБА_5 1/4 будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, то приватним нотаріусом в оформленні цієї частини спадкового майна відмовлено через відсутність оригіналу договору дарування від 28.11.1959 р. за реєстровим № 2-2706, посвідченого державним нотаріусом першої Львівської нотаріальної контори та через відсутність виділеної частки для ОСОБА_5 у земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :04:001:0109.

Разом з тим, в оригіналі скерованої на адресу суду інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 (папка №74) міститься копія договору дарування від 28.11.1959, відповідно до якого гр. ОСОБА_7 подарував батькам позивачок 1/2 ідеальну частину домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належала дарителю ( ОСОБА_7 ) на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 08 липня 1950 року і довідки характеристики, виданої 26 травня 1959 року Львівським обласним інвентаризаціійним бюро.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачки у справі, будучи доньками та спадкоємцями всього майна після смерті своєї матері, не мають можливості у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права у зв"язку з відсутністю одного з правовстановлюючих документів на таке майно.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі дослідженими письмовими доказами, зокрема документами, які містяться в копіях спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , матеріалах інвентаризаційної справи на будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За ст. 1217 ЦК України спадкуванням здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим у позивачок існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вони не можуть у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, при цьому є спадкоємицями першої черги за законом після смерті матері.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною першою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

Згідно зі статтею 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Також і у постанові ВС КЦС від 20.10.2022 у справі №820/1056/17 суд сформулював правову позицію, відповідно до якої у випадку встановлення відсутності визначених між співвласниками часток земельної ділянки, такі частки встановлюються з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані позивачками докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задовлення позовних вимог.

При цьому, суд враховує, що відповідачами у справі не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень, а навпаки відповідачі не мали заперчень проти задоволення позову.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81,89,141, 259, 263- 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни про визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частки будинку та в частках на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0109, а також безстрокового користування 0,059 га цієї земельної ділянки задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 29/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060), яка попередньо належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 28.11.1959 р. за реєстровим № 2-2706 посвідченого державним нотаріусом першої Львівської нотаріальної контори, зареєстрованого у ЛМБТІ 18.12.1959 р. за № 553.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 21/200 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060), яка попередньо належало ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 28.11.1959 р. за реєстровим № 2-2706 посвідченого державним нотаріусом першої Львівської нотаріальної контори, зареєстрованого у ЛМБТІ 18.12.1959 р. за № 553.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожною окремо, право спільної часткової власності по 50/200 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :04:001:0109, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, яка попередньо належала ОСОБА_5 , як співвласнику, згідно Державного акту про право приватної власності на землю серії ЛВ № 20901015 виданого 11.09.1999 Департаментом землеустрою та планування забудови міста ЛМР відповідно до ухвали ЛМР № 288 від 24.06.1999.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач 1 - ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Позивач 2 - . ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 1 - Львівська міська рада, юридична адреса: м. Львів, пл. Ринок, 1;

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач 3 - ОСОБА_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя В. Кузь