ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4818/25 Справа № 191/5798/23 Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О. І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сулик Р. А. на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року (повний текст складено 17 січня 2025 року у м. Синельникове) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року ОСОБА_2 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 01 липня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час шлюбу позивач завагітніла трійнею, після чого відносини між сторонами стали напруженими, і фактично одразу після народження дітей відповідач покинув сім`ю, та до цього часу жодного разу не спілкувався з дітьми.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року по справі № 637/448/21 шлюб між сторонами розірвано.

На момент звернення до суду позивач проживає разом з дітьми в будинку своєї матері, а місце мешкання відповідача невідоме.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22 листопада 2023 року, складеного службою у справах дітей Шевченківської селищної ради Харківської області, догляд за дітьми здійснює мати ОСОБА_2 за допомогою бабусі, батько дітей від їх народження участі у вихованні не приймає.

Згідно довідки № 01-45/44 від 11 грудня 2023 року, наданої закладом дошкільної освіти «Калинка», батьківські обов`язки по вихованню дітей виконує їх мати.

Відповідно до листа № 691 від 12 грудня 2023 року, наданого КНП «Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги», доглядом та лікуванням дітей займається їх мати ОСОБА_2 , батько жодного разу лікувальний заклад не відвідував.

Стосовно матеріального забезпечення дітей представник зазначала, що із самого народження дітей відповідач не надавав будь-якої матеріальної допомоги позивачу на їх утримання.

Відповідно до листа Салтівського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові № 137955 від 10 жовтня 2023 року заборгованість відповідача по аліментам складає 176516,34 грн. Лише після вжиття державним виконавцем заходів з примусового стягнення боргу та накладання на відповідача максимальних обмежень борг був сплачений.

Просила позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року позовні вимоги задоволено: позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та не позбавляти ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив надані стороною відповідача докази матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільних дітей (чеки на грошові перекази, витрати в аптеках, докази направлення посилок із дитячими речами, квитанції про сплату аліментів Також звертає увагу на те, що відповідач неодноразово намагався спілкуватися з дітьми, що підтверджується зокрема білетами на проїзд до місця проживання дітей, однак позивач перешкоджала цьому, вчиняла скандали та казала що це не його діти. Після пологів позивач відмовилась від допомоги відповідача та його матері в піклуванні за дітьми, а після оформлення дітей в органах ДРАЦС позивач взагалі переїхала на постійне проживання з дітьми до своєї матері.

Також звертає увагу, що наявність заборгованості зі сплати аліментів, яку відповідач погасив, не є підставою для позбавлення батьківських прав, як і той факт, що батько протягом тривалого часу не міг бачитись із дітьми через перебування на окупованій території. Зазначене також унеможливило вчасну сплату аліментів. На сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на непідконтрольній території та здійснює постійний догляд за матір`ю.

Зазначене на його думку є підтвердженням того, що відповідач дійсно брав участь у житті та вихованні дітей та не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Тому вважає, що не підтверджено свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми батьківськими обов`язками.

Крім того вважає не доречним з огляду на підставу та предмет позову встановлення в рамках розгляду цієї справи, фактів перебування відповідача на військовому обліку та подання ним позову про оспорення батьківства, який був залишений без розгляду.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував вмотивоване клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи, чим порушив права апелянта на справедливий суд. Крім того, ігнорування такого клопотання позбавило відповідача подати до суду першої інстанції цифрові докази його місця знаходження та копію довідки про склад сім`ї. У зв`язку із наведеним, а також активними бойовими діями просить визнати поважними причини не подання цих доказів до суду першої інстанції та долучити їх до матеріалів справи.

Представником ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та справедливе. Звертає увагу, що останній чек, який наданий стороною відповідача на підтвердження факту надання матеріальної допомоги на дітей датований травнем 2021 року, після того жодної допомоги відповідачем не надавалось.

З приводу заборгованості зі сплати аліментів зазначає, що відповідач не сплачував аліменти у добровільному порядку та погасив вказану заборгованість тільки після вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання. Також вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він намагався спілкуватися із дітьми, а позивач заважала йому у цьому. Звертає увагу, що відповідач у судовому порядку намагався виключити інформацію про себе з актових записів про батьківство. Вважає надані відповідачем докази на підтвердження його місця проживання такими, що вводять суд в оману, оскільки матеріали справи містять відомості про знаходження відповідача на підконтрольній території України.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання судових повісток в системі Електронний суд представниками позивача та відповідача, а також довідка про доставку судових повісток на електронні адреси сторін та третьої особи. В судове засідання з`явилися представника ОСОБА_1 - адвокат Сулик Р. А. та представник ОСОБА_2 -адвокат Савін О.С..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 року розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_7 повернуто дошлюбне прізвище ОСОБА_8 .

У сторін є спільні неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно.

Діти зареєстровані та проживають разом зі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу №1332 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 11.12.2023 року начальником відділу ЦНАП Шевченківської селищної ради.

Відповідно до листа Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.10.2023 року за №137955, згідно даних АСПВ встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №67736148 з виконання судового наказу №637/449/21, виданого 31.05.2021 року Шевченківським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 11.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до довідки №01-45/44 від 11.12.2023 року, виданої директором ЗДО «Калинка» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховуються у середній групі «Соняшник» Шевченківського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області з 01.09.2023 року. На даний час освітній процес в закладі дошкільної освіти організовано у дистанційній формі. Зі слів вихователів групи батьківські обов`язки, пов`язані з вихованням дітей (відвідування онлайн-занять, здійснення зворотного зв`язку та інше) здійснює мати ОСОБА_2 .

Відповідно до листа КНП «Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шевченківської селищної ради за вих.№691 від 12.12.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться на обліку у лікаря-педіатра ОСОБА_9 . Доглядом, вихованням, лікуванням, відвідуванням лікаря перед проведенням профілактичних щеплень займається тільки мати дітей ОСОБА_2 . Батько ОСОБА_1 жодного разу не відвідував заклад.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.11.2023 року, встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має на утриманні трьох дітей, які постійно проживають разом з матір`ю. В ході обстеження встановлено, що мати дітей ОСОБА_2 здійснює догляд за дітьми сама за допомогою бабусі дітей ОСОБА_10 . Батько дітей від їх народження участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх життям і здоров`ям.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 26.12.2023 року орган опіки та піклування селищної військової адміністрації вважає можливим надати висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , року народження.

12.01.2022 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актових записів про народження та ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.02.2024 року позов було залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується профізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя з моменту їх народження.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Частинами першою, другою статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Доводи ОСОБА_2 ґрунтуються на невиконанні відповідачем батьківських обов`язків, зокрема зазначала, що відповідач життям дітей не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися та брати участь у їх вихованні, матеріально не допомагає.

Судом першої інстанції встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом із матір`ю на території Куп`янського району Харківської області,яка здійснює виховання та догляд за дітьми самостійно.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач, як і в суді першої інстанції під час заперечення проти позовних вимог, зазначав, що він проживає на непідконтрольній території та доглядає за своєю матір`ю, а тому не в змозі бачитись із дітьми через об`єктивні підстави, які від нього не залежать. Зазначене підтверджене доданими до апеляційної скарги документами, зокрема довідкою №190 про склад сім`ї, з якої вбачається, що відповідач проживає разом із матір`ю в смт. Троїцьке, Сватівського р-ну Луганської області.

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне прийняти надані апелянтом докази, оскільки їх неподання до суду першої інстанції утруднювалось через погану комунікацію з непідконтрольною територією.

Однак, встановлені факти не позбавляють ОСОБА_1 обов`язку щодо піклування та виховання дітей. Хоча відповідач і не може фізично відвідувати разом із дітьми навчальні та лікувальні заклади,однак є обов`язок матеріального забезпечення їх та не є перешкодою для спілкування з дітьми за допомогою існуючих засобів комунікації.

З приводу доводів апелянта про те, що мати дітей чинить йому перешкоди у спілкуванні з ними не підтверджується належними доказами, оскільки квитки, надані відповідачем, не є індивідуалізованими та свідчать лише про купівлю такого квитка, а не намагання побачитись із дітьми. Крім того матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідача, як батька дітей до правоохоронних органів або органів опіки та піклування з приводу чинення йому з боку матері дітей перешкод у спілкуванні.

Таким чином, батько дітей не цікавиться їхнім життям та самоусунувся від виховання та свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей була мінімальною та недостатньою.

Також суд апеляційної інстанції не бере до уваги надані відповідачем чеки на купівлю медикаментів, оскільки вони не можуть підтвердити купівлю ліків для забезпечення потреб дітей та їх матері у відповідності до призначення лікаря.

Щодо наявних в матеріалах справи копій квитанцій, які сторона відповідача надала для підтвердження матеріального забезпечення дітей, слід звернути увагу, що вони підтверджують несистематичне перерахування грошей на потреби дітей до 2021 року, а також оплату заборгованості за аліментами у жовтні, грудні 2023 року та січні 2024 року. Крім того деякі з них є або нечитабельними, або такими що не індивідуалізують отримувача чи призначення платежу.

У правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що контакту із батьком у дітей взагалі немає і відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, не цікавиться їх станом здоров`я, тільки несистематично перераховує кошти для їх утримання, а отже свідомо нехтує обов`язками батька щодо трьох малолітніх дітей. Діти проживають на території, яка періодично обстрілюється ворогом, однак позивач, як батько дітей не турбується про їх здоров`я та життя, не приймає заходів для переміщення дітей у більш небезпечне місце проживання.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що сам факт позбавлення батьківських прав у судовому порядку, з огляду на обставини справи, скасує лише правовий зв`язок між дітьми та батьком, оскільки духовний та емоційний зв`язок між ними розірваний вже давно та відповідач не намагається його відновити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сулик Р. А. залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2025 року.

Судді: