26.06.2025 Справа № 756/9263/25
Справа №756/9263/25
Провадження №2-з/756/107/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Незвіський Дмитро Ярославович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Незвіського Д.Я., звернувся до Оболонського районного суду у м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 811 320,00 грн.

Одночасно з пред`явленням позову подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме:

-гаражний бокс № НОМЕР_1 , блок А, в підземному гаражі, загальною площею 20,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежилі приміщення № 1, 2, 3 (групи приміщень № 161) (в літ. А), загальною площею 166,5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку з кадастровим номером: :04:000:7825, площею 2 га, розташовану за адресою: Житомирська обл., Бердичівський район, Садківська сільська рада;

-готельний комплекс літ. А-3, загальною площею 2485,60 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлові приміщення, загальною площею 109,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 12.12.2022 на перехресті вулиць Дніпровська набережна та Здолбунівська (Анни Ахматової) у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «BMW 328і», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2023, яка набрала законної сили 21.09.2023, встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13.02.2023 СПД ОСОБА_3 розмір матеріального збитку, який був спричинений власнику автомобіля марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_2 , складає 941 320,00 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW 328і», номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу № ЕР 209573901.

В серпні 2024 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у сумі 130 000,00 грн.

Таким чином, різниця між спричиненим матеріальним збитком та виплаченою сумою страхового відшкодування становить 811 320,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Оскільки предметом спору є відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 811 320,00 грн., з метою створення передумов ефективного та швидкого виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову зокрема за рахунок нерухомого майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , виникла необхідність у забезпеченні вказаного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке перебуває у власності відповідача, у зв`язку з тим, що існують обґрунтовані ризики приховування, відчуження майна відповідачем, що очевидно утруднить чи зробить неможливим ефективне та швидке виконання рішення суду.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів фізичної або юридичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вже зазначалося судом вище, предметом позову є стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 811 320,00 грн., тобто ціна позову визначена позивачем саме у вказаному розмірі. Разом з тим, у якості забезпечення позову позивач просить накласти арешт на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно: гаражний бокс № НОМЕР_1 , блок А в підземному гаражі, загальною площею 20,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення № 1, 2, 3 (групи приміщень № 161) (в літ. А), загальною площею 166,5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером: :04:000:7825, площею 2 га, розташовану за адресою: Житомирська обл., Бердичівський район, Садківська сільська рада; готельний комплекс літ. А-3, загальною площею 2485,60 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлові приміщення, загальною площею 109,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Верховний Суд неодноразово робив висновок про те, що у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Вирішуючи питання співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам суд оцінює, чи відповідають заходи забезпечення позову тим збитками, які можуть бути завдані відповідачу у разі задоволення позову, а також чи відповідають вони ризикам, які позивач намагається уникнути шляхом забезпечення позову.

У той же час, ініціюючи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене вище нерухоме майно, заявник не зазначає вартість такого майна, що позбавляє суд можливості оцінити співмірність застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення позову із заявленими ним позовними вимогами, оскільки сукупна вартість нерухомого майна може перевищувати суму шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Суд також позбавлений можливості, з огляду на відсутність даних про вартість кожного об`єкту нерухомого майна, на власний розсуд вибірково накласти арешт на будь-яке нерухоме майно, що належить відповідачу, про яке йдеться мова у заяві про забезпечення позову, оскільки такий захід забезпечення позову може виявитися надмірним або недостатнім для забезпечення належного виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, заявником не надано суду достатніх доказів того, що таке втручання в мирне володіння майном особи, відповідача по справі, буде виправдане в рамках даної справи.

У статті 41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, судом також враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reason ablerelationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову з огляду на недоведеність співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 149, 150, 153, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Незвіський Дмитро Ярославович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха