Справа № 729/313/25
2/729/278/25

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
16 червня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді Демченко Л.М.,
за участю секретаря Величко К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 468195-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. на умовах сплати процентів за користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором в повній мірі не виконав, здійснив лише часткову оплату за договором на загальну суму 2 170,00 грн. Станом на 08.02.2025 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 40 080,44 грн., що складається з 10 000,00 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 29 021,09 грн. сума прострочених платежів по процентах, 1 059,35 грн суми прострочених платежів по комісії, які просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовому клопотанні просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 162).
15.04.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить у задоволенні позову відмовити та стверджує про неправомірність нарахування відсотків, оскільки наведена сума є не співмірною з сумою заборгованості по кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності і є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості кредиту) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Зазначає про недоведеність факту перерахування грошових коштів та наявності заборгованості. Наданий ТОВ «Бізнес Позика» на підтвердження розміру заборгованості розрахунок не є належним доказом, оскільки не являється первинним бухгалтерським документом, оформленим відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наявний розрахунок не підтверджує факту укладення договору на зазначених в позові умовах та отримання кредитних коштів. Інформаційні довідки фінансової компанії про успішність фінансових операцій також не є належним доказом перерахування коштів.
Крім того, заперечує факт укладення договору позики, оскільки його підписано електронним підписом позичальника та відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на телефонний номер, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що наявна у справі паперова копія кредитного договору створювалася у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
11.04.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в своїй відповіді на відзив просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи його у відсутність відповідача та представниці відповідача(а.с.55)
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 21.02.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 468195-КС-002 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», і правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 10 000,00 грн строком на 24 тижні, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,15288411 % за кожен день користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Крім того, договором визначено, що комісія за надання кредиту становить 1 500,00 грн. та сторонами в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. (а.с.19-23)
Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Паспорт споживчого кредиту, а також про умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця (п. 7.3.1 договору). Позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням (п. 7.4.4 договору).
У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 21 лютого 2024 року в ході укладання кредитного договору (а.с. 34).
ТОВ «Бізнес позика», свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти, що підтверджується інформаційною довідкою від 07.02.2025 про те, що на сайті ТОВ «Платежі Онлайн» через платіжний сервіс «Платон» був проведений платіж відповідачу на картку в сумі 10 000,00 грн (а.с. 37).
Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором становить: 40 080,44 грн., що складається з 10 000,00 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 29 021,09 грн. сума прострочених платежів по процентах, 1 059,35 грн суми прострочених платежів по комісії. З цього ж розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснював часткове погашення кредитної заборгованості, зокрема, в рахунок погашення як суми кредиту, так і нарахованих відсотків та комісії. (а.с. 19-27).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору не звертався.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору, на який посилається позивач, як на такий, що був підписаний електронним підписом позичальника та відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору про надання кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.
Крім того, за матеріалами справи встановлено, що відповідач частково кредитні зобов`язання виконував, сплативши позивачу за умовами укладеного правочину 2 170 грн. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та суми боргу, яка вказана в позовній заяві
Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 40 080,44 грн., а також судовий збір, сплачений банком при подачі позову до суду (а.с.1), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись 4, 12, 13, 76- 81,89, 95, 141, 258,259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 610, 611, 615,629, 1050, 1054 ЦК України, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість в сумі 40 080 (сорок тисяч сто вісімдесят) гривень 44 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» в повернення судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М.Демченко