_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/95/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В. при секретарі Корнійчук К.С. розглянувши у загальному позовному провадженні справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи державний реєстратор Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" Кравець Олександр Володимирович, державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскров Олег Вікторович, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів приватних нотаріусів, припинення права власності, усунення від права на спадкування, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

25.11.2022 до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи державний реєстратор Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" Кравець Олександр Володимирович, державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскров Олег Вікторович, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, усунення від права на спадкування, відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 13,9 кв.м., загальною 27.7 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2000 №149/2000. Інші частини квартири належали за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 кожному. У 2005 році ОСОБА_5 став власником 2/3 вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 . У період з 2016 року по липень 2017 року ОСОБА_5 збільшено площу вищезазначеної квартири, отримано висновки про технічну можливість поділу квартири, здійснено її поділ та зареєстровано право власності на три новоутворені об`єкти нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , житлові будинку під №12/1 та АДРЕСА_2 . 03.08.2020 ОСОБА_5 відчужено ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі договорів купівлі-продажу. 15.03.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 позивачу як спадкоємцю за заповітом стало відомо про порушення його права спільної часткової власності на вказану квартиру оскаржуваними державними реєстраціями та договорами купівлі-продажу, які вчинені без його відома та згоди як співвласника, чим порушено його право власності та завдано моральної шкоди у сумі 500000 грн. Крім того, позивач просив усунути від права на спадкування обов`язкової частки у спадщині дружину померлого ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , яка на його думку, не опікувалась здоров`ям чоловіка, умисно не надавала допомоги якої він потребував, надавала йому вживати сильнодіючі наркотичні препарати та маніпулювала безпорадним станом

22.12.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження.

22.12.2022 ухвалою суду за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру загальною площею 24,8 кв.м, житловою площею 21,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; житловий будинок, загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 14 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; житловий будинок, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

07.06.2023 судом прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову разом з уточненою позовною заявою від 05.06.2023. В останній редакції позовних вимог позивач просив суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень Кравця Олександра Володимировича від 11.07.2016 року (індексний номер 30405285) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна - квартири, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 13,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 01, та припинити право власності ОСОБА_5 (номер НОМЕР_1 ) на об?єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 13,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 .

- скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича від 24.10.2016 року (індексний номер 32014752) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 14 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 101, та припинити право власності ОСОБА_5 (номер НОМЕР_2 ) на об?єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 14 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 .

- скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича від 24.10.2016 року (індексний номер 32014507) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна - квартири, загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею 21,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 101, та припинити право власності ОСОБА_5 (номер НОМЕР_3 ) на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею 21,2 кв. М., за адресою: АДРЕСА_3 .

- скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича від 20.10.2017 року (індексний номер 37676564) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 101, та припинити право власності ОСОБА_5 (номер НОМЕР_4 ) на об?єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,1 кв. М., За адресою: АДРЕСА_3 .

- скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича від 20.10.2017 року (індексний номер 37675554) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 24,9 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 101, та припинити право власності ОСОБА_5 (номер НОМЕР_5 ) на об?єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 24,9 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 03.08.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за N? 1370, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 03.08.2020 року (індексний номер 53436044) про державну реєстрацію права власності та припинити право власності (розмір частки ) ОСОБА_3 (номер НОМЕР_6 ) на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - житловий будинок, загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 14 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 .

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 03.08.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за N? 1369, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 03.08.2020 року (індексний номер 53435951) про державну реєстрацію права власності та припинити право власності (розмір частки ) ОСОБА_3 (номер НОМЕР_7 ) на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - житловий будинок, загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 14 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 .

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 15.03.2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за N? 786, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 16.03.20201 року (індексний номер 57098435) про державну реєстрацію права власності та припинити право власності ОСОБА_4 (номер 11В40995830) на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - квартиру, загальною площею 24,9 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

- усунути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) від права на спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) судові витрати.

20.10.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_7 надали свідчення про стосунки позивача з померлим ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 . Яструбецький також додав, що він постійно не мешкав в Одесі, померлий був інвалідом 1 групи, що після операції у 2009р. перебував у зміненій свідомості.

Допитана у якості свідка відповідач ОСОБА_2 дала суду пояснення, що усі питання щодо продажу майна померлий ОСОБА_5 узгоджував з ОСОБА_1 , останній знав про заповіт, що залишив на нього померлий ОСОБА_5 , що померлий перебував у нормальному стані, сторонньої допомоги не потребував.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що померлий був розумним і адекватним до смерті.

Свідок ОСОБА_9 надала пояснення, що у період хвороби ОСОБА_5 вводила йому медичні препарати за рецептами лікаря. Спілкувалася з померлим та ОСОБА_2 , стосунки між ними були гарними.

Свідок ОСОБА_10 дала пояснення, що була сімейним лікарем померлого ОСОБА_11 , пояснила про його стосунки з дружиною ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_12 та його представник адвокат Дідик С.В. позов підтримали, просили його задовольнити.

Представники відповідачів проти задоволенні позову заперечували.

Треті особи не з`явились, повідомлені про дату та час судового засідання, причин неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 27.05.2000 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та ОСОБА_13 на Товарній біржі «Одеська Нова біржа» укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №149/2000, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 27.7 кв.м. 27.06.2000 договір був зареєстрована у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №1492. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2023.

Позивач наголошує, що йому належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 , яка на теперішній час повністю зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 15.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітрієвою Т.А., реєстраційний №786.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував про те, що оспорюваними рішеннями державних реєстраторів та державною реєстрацією за ОСОБА_5 права власності на спірне нерухоме майно та оспорюваними договорами купівлі-продажу порушено його право власності.

У зв`язку з чим вважає, що належним способом захисту порушених прав є саме скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності з одночасним припиненням відповідного речового права померлого ОСОБА_5 та визнання недійсними договорів відчуження об`єктів нерухомості, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса про реєстрацію права власності та припинення такого права.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься тільки у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

Вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та державної реєстрації права з припиненням відповідного речового права не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідним нерухомим майном, а тому така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність відповідного рішення без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс 19).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( чинним на момент винесення рішення) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Враховуючи викладене, в частині вимог про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.07.2016 індексний номер 30405285, від 24.10.2016 індексний номер 32014752, від 24.10.2016 індексний номер 32014507, від 20.10.2017 індексний номер 37676564 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , житлові будинку під №12/1 та АДРЕСА_2 відповідно, від 16.03.2021 індексний номер 57098435 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , суд відмовляє.

Так само суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про припинення речового права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_5 , житлові будинку під №12/1 та АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_6 , та про припинення речового права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_7 , оскільки такий спосіб захисту є також неналежним враховуючи те, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення відповідні права чи обтяження припиняються.

Окремо суд звертає увагу, що позивачем не доведено, що належна ОСОБА_4 квартира є тим самим об`єктом нерухомого майна, 1/3 частки якого належить ОСОБА_1 адже з наявних в матеріалах справи копій правовстановлюючих документів та технічних паспортів на спірну квартиру вбачається, що станом на момент набуття позивачем права спільної часткової власності, загальна площа квартири АДРЕСА_1 становила 27,7 кв.м., житлова 13,9 кв.м., тоді як загальна площа квартири АДРЕСА_8 , яка належить ОСОБА_4 становить 24,9, житлова 21.2 кв,м.

Стосовно визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку АДРЕСА_9 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітрієвою Т.А., реєстраційні номери 1369 та 1370 суд зазначає наступне.

Позивач посилається на недотримання сторонами оскаржуваних договорів ч.1 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Натомість, позивачем не надано, а судом не здобуто в ході розгляду справи належних та допустимих доказів, що свідчать про належність позивачу на праві власності чи спільної часткової власності будинку АДРЕСА_9 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач набув право спільної часткової власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 . Господарські будівлі та споруди у вигляді сараю «Г » та літньої кухні «Р» за вищевказаною адресою були побудовані самочинно вже після набуття у власність частки квартири. Водночас, доказів введення їх в експлуатацію та отримання їх у власність у встановленому законом порядку саме позивачем матеріали справи не містять.

Так само суд не приймає доводи позивача про прийняття ним участі у будівництві таких сараю та літньої кухні та їх подальшої реконструкції як такі, що не доведені належними доказами.

Відтак, оспорювані ОСОБА_1 договори купівлі-продажу від 03.08.2020, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., реєстраційні номери 1369 та 1370 не можуть порушувати прав позивача, який не є та не був співвласником житловий будинку 12/1 з реєстраційним номером 101.

Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу, укладеного 03.08.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т. А., зареєстрованого в реєстрі за N? 1369 та договору купівлі-продажу, укладеного 03.08.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за N? 1370.

Оскільки позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 03.08.2020 індексний номер 53435951 та індексний номер 53436044 про державну реєстрацію права власності та припинення права власності ОСОБА_3 (номер ПВ 37601970) на об?єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - житловий будинок, загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 14 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 є похідними від вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 03.08.2020, в задоволенні яких судом відмовлено, такі також не підлягають задоволенню.

З приводу усунення від права на спадкування ОСОБА_2 суд зазначає, що за приписами ст. статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Допитана в судовому засіданні 14.11.2024 свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що у 2010 році ОСОБА_5 було ампутовано руку, внаслідок чого останній потерпав від частих болісних відчуттів та потребував прийняття медичних знеболювальних препаратів, які остання йому завжди надавала та отримувала у лікаря на них рецепти, ставила уколи. Відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були як у батька і сина, хоча позивач є племінником її колишнього чоловіка. ОСОБА_1 жив разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а потім одружився та жив зі своєю сім`єю, проте підтримував теплі сімейні стосунки з ОСОБА_5 , який радився з ним з усіх питань його життя та діяльності. З ОСОБА_2 поводився поважно та ввічливо. Аж раптом одразу після смерті ОСОБА_5 , коли ОСОБА_2 була у лікарні через захворювання на коронавірусну хворобу, ОСОБА_1 вигнав її з квартири, змінив замки та сказав, що залишить її на вулиці без нічого, і згодом подав цей позов.

У справі, що розглядається, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець ОСОБА_5 потребував допомоги саме від відповідача ОСОБА_2 , а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, не опікувалась ним, що може бути підставою для усунення її від права на спадкування.

При цьому умисної винної поведінки відповідача під час розгляду справи також встановлено не було. Не підтвердилися доводи позивача про умисне ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_5 , про наявність корисливих мотивів на заволодіння його майном, маніпулювання діями, психологічного тиску, вимагання грошей тощо.

Проте, оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Натомість, матеріали справи не містять доказів вчинення будь-яких умисних протиправних дій ОСОБА_2 та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і завданням моральної шкоди позивачу. Надані до суду докази щодо стану здоров`я позивача не свідчать про наслідковий зв`язок між діями відповідача ОСОБА_2 та погіршенням або зміною його стану здоров`я, та не можуть свідчити про суму моральної шкоди, яка визначена позивачем, тощо, а тому суд вважає, що у задоволенні цих вимог слід відмовити.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, оскільки позивачем не надано до суду доказів спричинення йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові, а відповідачами не заявлено про стягнення судових витрат з позивача, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний