ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/626/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/22124/24 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року, ухваленого суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 08 квітня 2025 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої пенсії за період з 01 березня 2022 року по 30 червня 2024 року в сумі 72200,80 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ГУ ПФУ в Тернопільській області призначило пенсію по інвалідності ОСОБА_1 . Відповідно до листа Обласної МСЕК № 1 від 10 червня 2024 року № 360, довідка серії 12 ААВ №668246 від 25.02.2022 року, видана ОСОБА_1 про встановлення третьої групи інвалідності до 01 березня 2025 року, вважається неправомірною та відмінена. Відповідно, виплату пенсії припинено та нарахована переплата пенсії за період з 01 березня 2022 року по 30 червня 2024 року в сумі 72200,80 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0503-8/33418 від 05.07.2024 року відповідача повідомлено про переплату пенсії та необхідність її повернення на рахунок позивача, однак станом на день подання позовної заяви переплата не повернута, що і стало причиною звернення до суду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції не враховано те, що оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання відповідачем довідки серії 12 ААВ № 668246 від 25.02.2022, яка вважається неправомірною та відмінена, тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна (подання пенсіонером недостовірних даних), відтак вважають, що Головне управління має право на стягнення з відповідача суми переплати пенсії виплаченої надмірно внаслідок зловживання з боку пенсіонера, за період з 01.03.2022 по 30.06.2024 в сумі 72200,80 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Присяжнюк М.О. подала відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому зазначила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як пенсіонер з 2000 року. Підставою для отримання ним пенсії стала інвалідність з дитинства, внаслідок захворювання на цукровий діабет.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 730520 від 20.08.2024 року відповідачу встановлено третя група інвалідності на довічно у зв`язку з інвалідністю з дитинства.

Зобов`язання з повернення надмірно виплаченої пенсії виникає виключно при наявності однієї з трьох умов, а саме: рахункової помилки з боку платника пенсії, недобросовісності з боку набувача, подання страхувальником недостовірних даних.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку позивача, доказів подання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для неправомірного призначення пенсії чи її нарахування.

Також лист обласної МСЕК № 1 від 10.06.20254 року, на який посилається позивач, не мітить жодної інформації про скасування відповідачу статусу інваліда, що свідчить про безпідставність припинення виплати пенсії та вимоги позивача про стягнення переплати пенсії.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом установлено, що 21.02.2019 ОСОБА_1 1 встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.03.2022 (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 472943 від 27.02.2019). Дата чергового переогляду 21.02.2022 (а.с. 29).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 668246 від 23.02.2022, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.03.2025. Дата чергового переогляду 23.02.2025 (а.с. 30).

Листом Голови обласної МСЕК № 1 Ольги Ремези № 360 від 10 червня 2024 року повідомлено начальника ГУ ПФУ в Тернопільській області, що обласною МСЕК прийнято рішення, відповідно до Постанови КМУ від 03 грудня 2009 року № 1317, пункт 12, вважати неправомірними довідки таких осіб, та відмінити їх, зокрема і стосовно ОСОБА_1 , довідка серії 12ААВ № 668246. Додатково повідомляють, що всіх осіб, вказаних у списку буде проінформовано про необхідність повторного фахового ЛКК для подальшого проходження МСЕК щодо підтвердження факту інвалідності (а.с. 5).

Згідно довідки про перерахунок пенсії від 13 червня 2024 року, ОСОБА_1 встановлено переплату пенсії в розмірі 72200,80 грн, яка виникла в період з 01 березня 2022 року по 30 червня 2024 року із причини припинення виплати пенсії по інвалідності згідно листа Обласної МСЕК № 1 № 360 від 10 червня 2024 року (а.с. 6).

Із протоколу індивідуального перерахунку за період з 01 лютого 2022 року по 31 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 за вказаний період виплачено пенсію у сукупному розмірі 72200,80 грн, переплата 72200,80 грн (а.с. 9).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0503-8/33418 від 05.07.2024 ОСОБА_1 повідомлено про переплату пенсії у сумі 72200,80 грн. та необхідність її повернення на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (а.с. 8).

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 730520 від 29.07.2024, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності довічно (а.с. 31).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісності відповідача при набутті коштів у розмірі 72200,80 грн, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, призначеною позивачем, відповідно до ст. 1215 ЦК України, а тому поверненню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України, зокрема, в: Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц.

Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із позовом про повернення безпідставно набутих коштів, позивач посилався на те, що видана ОСОБА_1 довідка про встановлення третьої групи інвалідності, на підставі якої була призначена пенсія, є неправомірною та відмінена.

Разом з тим, як вбачається з листа голови обласної МСЕК № 1 О. Ремези № 360 від 10 червня 2024 року, після отримання 31 травня 2024 року листа СВ ГУНП в Тернопільській області обласною МСЕК було прийняте рішення вважати неправомірними та відмінити довідки, серед яких є довідка ОСОБА_1 серії 12ААВ № 668246.

Причиною відміни довідок, в том числі і складеної стосовно відповідача, є можливі неправомірні дії іншої особи колишнього директора ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» ОСОБА_2 .

Також як вбачається із матеріалів справи, наявність захворювання та призначення третьої групи інвалідності ОСОБА_1 здійснювалося з 21.02.2019 (довідка МСЕК 12 ААВ № 472943).

Крім цього, згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 730520 від 29.07.2024, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності довічно.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Слід зауважити, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Судом не встановлено наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату пенсії, та така обставина не обґрунтована належними та допустимими доказами.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (постанова від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 8 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що здійснена переплата пенсії була вчинена внаслідок наданої відповідачем довідки, яка вважається неправомірною та відмінена, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки причиною відміни довідки стосовно відповідача є неправомірні дії іншої особи, колишнього директора ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» ОСОБА_2 та не залежали від волі ОСОБА_1 та не можуть свідчити про недобросовісність її поведінки.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду залишено без змін тому відсутні підстави для проведення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати по справі покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома