ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2036/24 Номер провадження 22-ц/814/864/25Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 09 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року позивач Акціонерне товариство «Cенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних в сумі 14580,98 грн. та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості у розмірі 67287,86 грн. за період 29.07.2015 року по 23.02.2022 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.03.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490059103.

Позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк». Відповідно до витягу зі статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого Національним банком України від 12.09.2022 року, АТ «Сенс банк» є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк».

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість.

ОСОБА_1 покладений на неї постановою Полтавського апеляційного суду № 554/12083/15-ц від 18.12.2018 року обов`язок не виконала, продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм правом, кредитор має право на отримання суми боргу за вказаним кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням 3% річних за час прострочення.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 09 жовтня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості відмовлено.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив позивач АТ «Сенс Банк». Скарга мотивована тим , що судом не з`ясовано усіх обставин , що мають істотне значення для справи та не надано їм належну оцінку у зв`язку із чим прийнято не обгрунтоване рішення.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог прийшов до хибного висновку про задавнену заборгованість та наявність підстав для заявлення позивачем вимоги про стягнення основної заборгованості.

Основна вимога кредитора вже захищена в судовому порядку постановою Полтавського апеляційного суду від 18.12.2018 у справі №554/2083/15-ц , якою з відповідача ОСОБА_1 вже стягнуто суму основної заборгованості , а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, відповідно і вимога не є задавненою.

Зважаючи на наявність прав на отримання сум , передбачених ст.625 ЦК України, апелянт просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 09 жовтня 2024 року , та постановити нове , про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Звертаючись із відповідним позовом банк посилався на те , що 17.03.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490059103.

Позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк».

Відповідно до витягу зі статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого Національним банком України від 12.09.2022 року, АТ «Сенс банк» є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490059103 в розмірі 129987 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 75 (сімдесят п`ять) коп., витрати по сплаті судового збору 1299 (одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять) грн. 88 (вісімдесят вісім) грн., всього 131287 (сто тридцять одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн. 63 (шістдесят три) грн.

25.10.2016 року постановою Полтавського апеляційного суду рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2017 року скасовано в частині стягнення судових витрат. Ухвалено нове рішення в цій частині яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» по 649,94 грн. судових витрат з кожного, в решті рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2016 року залишено без змін.

19.09.2018 року постановою Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду постанову Полтавського апеляційного суду від 25.10.2016 року скасовано, цивільну справу № 554/12083/15-ц передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

18.12.2018 року постановою Полтавського апеляційного суду рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2016 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 490059103 від 17.03.2008 року у розмірі 73917,48 грн.

30.06.2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду постанову Полтавського апеляційного суду від 18.12.2018 року залишено без змін.

У зв`язку із чим , позивач вказував, що оскільки відповідач прострочила виконання зобов`язання, то він має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість на яку нараховано три відсотки річних та інфляційні витрати є задавненою, відтак позов без пред`явлення вимоги про стягнення основного боргу задовленню не підлягає. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку, дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, яка спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, провадження № 61-32171сво18, зазначив, що конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17, провадження № 61-13338св20, від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20, провадження № 61-18895св20, від 05 серпня 2022 року у справі № 757/63074/19-ц, провадження № 61-17638св21.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» звернулося за захистом своїх прав щодо стягнення боргу за кредитним договором в межах строку позовної давності та вказаний спір було вирішено в 2018 році , тому неможливо вважати , що позовна давність щодо стягнення боргу за кредитним договором спливла, а правовідносини між сторонами трансформувалися у натуральне зобов`язання.

Відтак , висновки суду першої інстанції про наявність задавненої вимоги та те, що кредитор не має права на нарахування трьох процентів річних на зобов`язання, яке існує лише в натуральному вигляді, тобто таке, що не підлягає захисту в судовому (примусовому порядку) , в даному випадку є хибними.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 509 ЦК України.

В статті 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимогам статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статей 610, 611 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

Згідно постанови Верховного Суду від 27 квітня 2018 року (справа № 908/1394/17) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З вказаним висновком також погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Разом із тим, за положеннями пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, та встановлено розмір її заборгованості, позивач має право на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

При зверненні до суду з позовом позивач просив про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 29.07.2015 року по 23.02.2022 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право кредитора на стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК Укаїни обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто у справі що наразі переглядається вказані суми підлягають стягненню та обрахунку саме за період з 19.02.2021 по 23.02.2022.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 19.02.2021 по 23.02.2022, а саме три відсотки річних в розмірі 2 357 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в розмірі 15 128 грн. 69 коп.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 09 жовтня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» три відсотки річних в розмірі 2 357 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в розмірі 15 128 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1616 грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов