справа № 756/4639/25 головуючий у суді І інстанції Шевчук А.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року про передачу справи на розгляд іншого суду, постановлену під головуванням судді Шевчука А.В. в місті Києві, дата складення повного тексту судового рішення 07 квітня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ТОВ «Укр кредит фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року позовну заяву ТОВ «Укр кредит фінанс» передано за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просять скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Оболонського районного суду м. Києва.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказує, що він є учасником бойових дій, позивачем є фінансова установа, яка є первинним кредитором, однак вимоги пов`язані з мікро кредитом, отриманим у період дії воєнного стану. Він не здійснював жодних платежів, однак вважає, що позивач зобов`язаний провести перерахунок усіх штрафів та нарахувань. Від оплати тіла кредиту не відмовляється. У період з 20 травня 2024 року по теперішній час неодноразово надавав документи на адресу ТОВ «Укр кредит фінанс» щодо перебування у статусі учасника бойових дій. Проте, ТОВ «Укр кредит фінанс»не врахувало умови Закону ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та звернулося до суду. Тому, просить суд врахувати його правове становище, надати оцінку правомірності позову цьому ж суді та не передавати справу до іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив із того, що зареєстроване місце проживання відповідача не знаходиться в межах юрисдикції Оболонського районного суду м. Києва, а тому враховуючи вимоги ЦПК України, суд дійшов висновку про направлення матеріалів позовної заяви за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, до територіальної юрисдикції якого належить даний позов.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу. Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток із вказаного правила становить альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укр кредит фінанс» звернулося з вказаним позовом до ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якого згідно з Єдиним державним демографічним реєстром - м. Київ, Подільський район, вул. Електриків, 33, що територіально відноситься до Подільського району м. Києва.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості, що не відноситься до альтернативної або виключної підсудності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про направлення справи за територіальною підсудністю за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача - ОСОБА_1 до Подільського районного суду міста Києва.

Доводів, які спростовують такі висновки суду, скаржником не наведено.

Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.