Справа № 645/3537/23
Провадження № 4-с/645/16/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

30 червня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судового засідання - Пастушенко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересовані особи Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

в с т а н о в и в:

13 травня 2025 року на адресу Немишлянського районного суду м.Харкова надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій заявник просив суд: визнати бездіяльність державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) () в частині непередання виконавчого провадження № 77994649 (та виконавчого документа) до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження неправомірною та протиправною; стягнути з Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () на користь позивача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені ним і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1 700 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог зазначив, що 29 квітня 2025 року листом № 35489 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про примусове виконання рішення за оригіналом виконавчого листа № 645/3537/23, виданим 12 лютого 2024 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з квітня 2017 року по січень 2022 року в сумі 45 467 гривень 66 коп. 07 травня 2025 року державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сокольським Михайлом Вадимовичем розглянуто заяву стягувача про примусове виконання рішення та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 77994649. 08 травня 2025 року державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сокольським Михайлом Вадимовичем прийнято постанови про арешти коштів та майна боржника. Уся вищевказана інформація стала відома ОСОБА_1 08 травня 2025 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження після отримання ним повідомлення від банку про арешт його рахунків виконавчою службою. Крім того, вказав, що наразі на примусовому виконанні у Холодногірсько-Новобаварському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходяться виконавчі провадження № 64809568 та № 64809743 (боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). Ці виконавчі провадження були відкритті 15 березня 2021 року. Зазначав, що відповідно до абз. 1,6 п. 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. Таким чином, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо непередання виконавчого провадження № 77994649 (та виконавчого документа) до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), як органу яким відкрито перше виконавче провадження щодо одного й того самого боржника, порушує права та законні майнові інтереси ОСОБА_1 . Також просив стягнути з Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 14.05.2025 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

19.05.2025 року до суду надійшов відзив на скаргу державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сокольського М., в якому останній просив відмовити в задоволенні скарги, судові витрати залишити за заявником. В обґрунтування скарги посилався на те, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №77994649 з примусового виконання виконавчого листа № 645/3537/23, виданого 12.02.2024 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з квітня 2017 року по січень 2022 року в сумі 45467,66 гривень. 07.05.2025, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Для забезпечення реального виконання рішення 08.05.2025 державним виконавцем, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника. На підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», 08.05.2025 винесено постанову про арешт коштів боржника, яка надіслана банківським установам учасникам обміну постановами. Оскільки, відповідно до виконавчого документа, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить до Немишлянського району та підвідомча Немишлянському відділу державної виконавчої служби у м. Харкові СМУ МЮ. Стягувачем, керуючись вищевказаним Законом, подано заяву про примусове виконання рішення до Немишлянського ВДВС СМУ МЮ, тобто реалізоване його право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції. Крім того, відповідно до виконавчого документа №639/7664/19, який перебував на примусовому виконанні в Міжрайонному відділі ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові СМУ МЮ, відповідно до ч.3 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. За результатами здійсненої перевірки даних Автоматизованої системи ВП, що обліковуються у Немишлянському відділі державної виконавчої служби СМУ МЮ в м. Харкові, встановлено, що виконавче провадження 639/7664/19 на закінчено на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконавчий збір та витрати за вищевказаним виконавчим провадженням виведено в окреме провадження. Враховуючи викладене, на сьогоднішній час немає правових підстав для передачі виконавчого провадження, оскільки фактично рішення, на підставі відкрито виконавче провадження у Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові СМУ МЮ виконано, а виділені в окреме провадження щодо стягнення витрат та виконавчого збору повинні здійснюватися за місцем проживання чи перебування боржника.

Заявник у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Від представника Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представник КП «Харківські теплові мережі» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 05 вересня 2023 року Фрунзенським районним судом м.Харкова ухвалено заочне рішення в справі №645/3537/23, яким позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2010 року по 31.01.2022 року у розмірі 69 793,08 грн. 08 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 гривень 00 копійок.

Постановою Харківського апеляційного суду від 12.01.2024 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Вказане вище заочне рішення суду скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з квітня 2017 року по січень 2022 р. в сумі 45467,66 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

12.02.2024 Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 645/3537/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з квітня 2017 року по січень 2022 року в сумі 45467,66 гривень.

07.05.2025 р. державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №77994649 з примусового виконання виконавчого листа № 645/3537/23, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 12.02.2024 року.

Як вбачається з відповіді Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.06.2025 року, перевіркою даних АСВП (Автоматизована система виконавчих проваджень) встановлено, що на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження:

- №64809568 за виконавчим листом № 639/7664/19 від 22.10.2020 виданий Жовтневим В районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 202,58 грн.

15.03.2021 державним виконавцем відділу керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

- №64809743 за виконавчим листом № 639/7664/19 від 22.10.2020 виданий Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 40000,00 грн.

15.03.2021 державним виконавцем відділу керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, першими виконавчими провадженнями, що були відкриті на примусове виконання виконавчих листів №639/7664/19, виданих 22.10.2020 Жовтневим районним судом м.Харкова, були виконавчі провадження №64809568 та №64809743, що на момент відкриття виконавчого провадження №77994649 вже перебувало та перебуває на даний момент у провадженні Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до абз. 5 п. 14 та п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, при відкритті виконавчого провадження виконавець перевіряє наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника за даними автоматизованої системи виконавчого провадження.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Так згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені положення закону суд звертає увагу, що при розгляді скарги обов`язок доказування обставин у обґрунтування скарги покладений на особу, яка звернулася зі скаргою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Продан проти Молдови» Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини (995_004), буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Отже, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Таким чином, матеріалами скарги підтверджується факт бездіяльності державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні №77994649, що полягає в непереданні виконавчого провадження №77994649 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для об`єднання з виконавчими провадженнями №64809568, №64809743 у зведене виконавче провадження, оскільки виконавчі провадження №64809568, №64809743 відкрито першими, обидва вказані виконавчі провадження відкриті на примусове виконання виконавчих листів у справі №639/7664/19, які видані 20.10.2020 Жовтневим районним судом м.Харкова, державний виконавець, відкриваючи ВП №77994649, не перевірив наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника за даними автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та доведеність доводів, наведених у ній, тому суд задовольняє скаргу.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно норм ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша та друга статті 133 ЦПК України).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18. Указана судова практика є незмінною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У своїй постанові Верховний Суд від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із надання правової допомоги, оформленні у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, чеки, посвідчення про відрядження). Зазначенні витрати мають бути документально підтвердженні та доведенні. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Судом встановлено, що 09 травня 2025 року між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Поліщуком О.Л. укладено Договір про надання правничої допомоги №01-09/05-25.

Відповідно до калькуляції-рахунку до Договору про надання правничої допомоги №01-09/05-25, вартість наданих послуг становить 1700 грн. і полягає у підготуванні та складенні скарги в Немишлянському районному суді м.Харкова на протиправну бездіяльність державного виконавця, що мала своїм проявом непередання ВП №77994649 до органу ДВС, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження.

12 травня 2025 року клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Поліщук О.Л. складено Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги, відповідно до якого вартість узгодженої сторонами та наданої адвокатом клієнту правової допомоги становить 1700 грн. та складається з: підготування та складання скарги в Немишлянському районному суді м.Харкова на протиправну бездіяльність державного виконавця, що мала своїм проявом непередання ВП №77994649 до органу ДВС, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження.

Ззгідно платіжної інструкції №0.0..1 від 12.05.2025 року ОСОБА_1 сплатив Поліщуку О.Л. гонорар адвоката згідно акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 12.05.2025 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З урахуванням наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Вирішуючи питання про стягнення з Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу 1700 грн., суд виходить з того, що в межах цієї справи ОСОБА_1 дійсно отримував правову допомогу від адвоката Поліщука О.Л., що підтверджується поданими доказами щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог скарги, заявник має право на відшкодування за рахунок ВДВС витрат, пов`язаних з її розглядом, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі висновки викладені у пункті 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 755/12052/19.

Отже, враховуючи складність справи, задоволення вимог заявника та виходячи з обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України, вважає, що доведеним та розумним розміром витрат на послуги адвоката під час судового розгляду у цьому випадку є сума 1700,00 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) () в частині непередання виконавчого провадження № 77994649 (та виконавчого документа) до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження.

Зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення.

Стягнути з Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1 700 грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 30 червня 2025 року.

Суддя Г. С. Шевченко