Справа № 645/4022/25
Провадження № 2-з/645/17/25
У Х В А Л А

іменем України

26 червня 2025 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду м.Харкова Шарко О.П., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 через систему «Електронний суду» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке було придбано та зареєстровано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період перебування у шлюбі, а саме з 21.12.2002 року 19.12.2023 року, у межах суми боргу 830612,00 гривень.

В обґрунтування заяви зазначили, що в провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова перебуває справа № 645/4022/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Ціна позову - 830612.00 грн. На думку заявника, з урахуванням тих обставин, що сума боргу є досить значною і виходить за межі дрібного побутового правочину, а також у зв`язку з тим, що існує ризик того, що до винесення судового рішення у справі позичальник з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором позики будь-яким чином позбавиться права власності на належне йому нерухоме та/або рухоме майно, що призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду, виникла необхідність одночасно з позовом звернутися до суду із заявою про забезпечення позову. 22.03.2023 року позивач надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США під розписку. Строк повернення коштів визначений у розписці - 31.12.2023 року. У встановлений строк відповідач-1 грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, взяті в позику у позивача, не повернув, зобов`язання за домовленістю сторін згідно з розпискою від 22.03.2023 року відповідач-1 не виконав, у зв`язку з чим порушив норми цивільного законодавства та умови розписки. На думку позивача, вказані обставини свідчать про недобросовісність дій відповідача-1, а також свідоме і умисне порушення ним зобов`язання і неповернення коштів. За таких обставин у позивача є цілком достатні і обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення позову про стягнення боргу за договором позики і направлення рішення на виконання відповідач-1 буде вчиняти усі можливі дії щодо уникнення майнової відповідальності шляхом відчуження наявного у нього майна, що призведе до неможливості виконання рішення і стягнення коштів з відповідача-1. Згідно з обліковими даними ЄДР МВС за ОСОБА_2 (відповідачем-1) зареєстровано наступні транспортні засоби: 21.04.2005 року, BMW 740 I,VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 15.01.2009 року знято з обліку для реалізації; 21.06.2006 року, TOYOTA CAMRY 3.5L, VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , 25.09.2007 року знято з обліку для реалізації; 17.05.2005 року, TOYOTA CAMRY, VIN: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , 09.10.2012 знято з обліку для реалізації; 17.03.2015 року, JAC Kn-J-HFC1020 КП-У-1, VIN: НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , вторинна реєстрація ТЗ у зв`язку з непродажем; 17.03.2015 року, NISSAN JUKE, VIN: НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 , вторинна реєстрація ТЗ у зв`язку з не продажем; 17.03.2015 року, LEXUS RX 350LEXUS RX 350, VIN: НОМЕР_11 ,реєстраційний номер НОМЕР_6 , вторинна реєстрація ТЗ у зв`язку з не продажем. За ОСОБА_3 (відповідачем-2) транспортні засоби не реєструвалися. Окрім цього, ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер::00:000:1551, адреса: АДРЕСА_1 . Усе вище зазначене майно було придбано і зареєстровано відповідачем-1 під час перебування у шлюбі з відповідачем-2, а тому у відповідності до презумпції спільності майна подружжя вважається спільною сумісною власністю подружжя. Водночас, у провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова перебуває справа № 645/4807/24 за позовом ОСОБА_3 (далі - відповідач-2) до ОСОБА_2 (відповідач-1) про поділ спільного майна подружжя. З огляду на викладене, заявник вважає, що існує ризик того, що до винесення судового рішення у справі про стягнення боргу за договором позики позичальник з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором позики будь-яким чином позбавиться права власності на належне йому нерухоме та/або рухоме майно, зокрема, визнає позовні вимоги відповідача-2 у рамках справи № 645/4807/24 про поділ майна подружжя, що, на його думку, призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду у зв`язку з продажем чи іншим видом відчуження майна.

Суддя, вивчивши матеріали зави про забезпечення позову, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 року заява передана в провадження судді Шарка О.П.

Як вбачається з даних автоматизованої системи документообігу суду в провадження судді Немишлянського районного суду м. Харкова Мартинової О.М. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Провадження по справі не відкрито.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцем знаходження предмета спору, якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У заяві про забезпечення позову, зокрема, повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно дост.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Саме лише посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд вважає, що матеріали заяви про забезпечення позову не містять зазначення усіх обставин цивільної справи, доказів, а також посилань на докази, а тому не можливо дати об`єктивну оцінку співмірності та обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову до матеріалів майбутніх позовних вимог цивільної справи та визначити обґрунтовану необхідність в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заявником не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання до можливого пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Суд зазначає, що не маючи уяви щодо змісту позовної заяви та відсутності розуміння в широкому сенсі спірних правовідносин, суд не може задовольнити вжиття заходів забезпечення позову за цією заявою.

Додатково необхідно вказати, що заявником не надано до заяви жодного доказу, що б могло зрозуміти та оцінити, співмірність заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог при розгляді майбутньої цивільної справи.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості розгляду справи, а також виконання можливого майбутнього рішення суду у даній справі, заходи забезпечення позову запропоновані заявником є неспівмірними та можуть порушувати права відповідача, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

За змістомст. 149 ЦПК Українисуд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснено у п.4Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Суд вважає подану заяву про забезпечення позову не підтверджено належними та допустимими доказами. Так, відповідно до заяви про забезпечення позову заявник, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів, у разі задоволення позову. Посилання у заяві лише на те, що відповідач є фактичним володільцем транспортних засобів та земельної ділянки не є тією обставиною, яка б вказувала на невідкладність вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення, про які просить заявник.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вважаючи недоведеними доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення у обраний позивачем спосіб, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову немає, а відтак, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151 153, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали

Повний текст ухвали виготовлено 26 червня 2025 року.

Суддя Немишлянського районного

суду м. Харкова О.П.Шарко