Провадження № 2/127/6400/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Бабкіної К.В., за участі представника позивача - адвоката Думанського В.О., представників відповідача Шабатури О.А., Алейнікова Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про визнання наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» незаконним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про визнання наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» незаконним та його скасування та просив скасувати наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова», а також стягнути судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем не була дотримана процедура вивільнення позивача зі здійсненням всіх необхідних заходів для забезпечення захисту прав і законних інтересів працівника, який підлягає скороченню, а відтак порушено вимоги ч.ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України, тому наявні підстави для скасування наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року було прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) осіб у судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Думанський В.О. позовні вимоги підтримали та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив від 02.02.2025 року (а.с. 100-105).

У судовому засіданні представники відповідача - Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова Шабатура О.А., Алейніков Г.І. заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 31.01.2025 року (а.с. 59-64) та у запереченні від 07.02.2025 року (а.с. 123-124).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи (процесу), показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Аналіз частини третьої статті 32 КЗпП України свідчить про те, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних і соціальних показників, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1); звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ст. 494 КЗпП України, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після подання виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику) повідомлення про заплановане масове вивільнення з відповідною інформацією (у письмовому вигляді) про такі заходи, включаючи відомості про причини наступних звільнень, середню кількість і категорії працівників, а також про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення; власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення; у разі наявності кількох первинних профспілкових організацій надсилається повідомлення та проводяться консультації із спільним представницьким органом, утвореним ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що об`єднує більшість працівників цього підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю; порядок проведення таких консультацій та виконання рекомендацій визначається колективним договором, а в разі його відсутності - за домовленістю; професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи скасування заходів, пов`язаних із звільненням працівників, що є обов`язковими для розгляду.

Ст. 42 КЗпП України регламентовано переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Ч.2 ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено вжиття заходів із запобігання вивільненню та з мінімізації негативних наслідків.

Наказом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» відповідно до пункту 1 ст. 40, ст. 492 та 494 КЗпП України, ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 15 Закону України «Про оплату праці», умов колективного договору Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на 2020-2025 роки, керуючись Статутом Університету та з метою оптимізації чисельності та штату працівників університетської клініки, відповідно до рішення Вченої ради (витяг з протоколу № 2 від 04.10.2024 року), наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 16.10.2024 року № 105, було вирішено провести скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова згідно додатку 1; до 30 жовтня 2024 року оформити письмові попередження працівникам, які підлягають скороченню згідно Додатку 1 цього наказу, відповідно до ст. 492 КУпАП, не пізніше ніж за два місяці до дати звільнення; надати працівникам, які підлягають скороченню, пропозиції щодо можливого працевлаштування або переведення на інші посади, за наявності вакансій; повідомити державну службу зайнятості та профспілкову організацію Університетської клініки Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про заплановане масове вивільнення відповідно до ст. 492, 494 КЗпП України та ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення»; створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця; забезпечити подання комісії кандидатур працівників, які підпадають під вивільнення, з урахуванням переважного права на залишення на роботі (за наявності), передбаченого чинним законодавством (ст. 42 КЗпП України); визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, і подати протокол на затвердження ректору ЗВО Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова; забезпечити виплату заробітної плати працівникам, які підлягають звільненню, включаючи компенсацію за невикористані відпустки та вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП та ст. 15 Закону України «Про оплату праці».

Отже, оспорюваний наказ передбачає виконання вимог ст. 40, 42, 44, ст. 492, 494 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення» при наступному вивільненні працівників, тобто прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства.

П. 8 Наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 13.12.2024 року № 844/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» було передбачено вважати таким, що втратив чинність наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова», однак наказом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 13.12.2024 року № 844/1 «Про внесення змін до наказу № 844/к/тр від 13.12.2024 року» було виключено п. 8 наказу № 844/к/тр від 13.12.2024 року «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова».

Крім того, 25.10.2024 року було видано наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 740/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю (навчально-науково-лікувального комплексу) Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова», який аналогічним чином врегульовував правовідносини щодо іншого структурного підрозділу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова».

Наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» та наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 740/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю (навчально-науково-лікувального комплексу) Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова» були видані на підставі наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 16.10.2024 року № 105 «Про реорганізацію структурних підрозділів ВНМУ ім. М.І. Пирогова та створення структурного підрозділу Університетської лікарні ВНМУ ім. М.І. Пирогова».

Наказу ж Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 16.10.2024 року № 105 «Про реорганізацію структурних підрозділів ВНМУ ім. М.І. Пирогова та створення структурного підрозділу Університетської лікарні ВНМУ ім. М.І. Пирогова» передував наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 07.10.2024 року № 103 «Про введення в дію Рішень Вченої ради ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 04.10.2024 року» та, безпосередньо, Рішення Вченої ради ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо реорганізації Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю та Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» та утворення нового структурного підрозділу - Університетська лікарня ВНМУ ім. М.І. Пирогова, оформлені протоколом № 2 засідання Вченої ради Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 04 жовтня 2024 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зазначає, що «відповідачем не була дотримана процедура вивільнення позивача зі здійсненням всіх необхідних заходів для забезпечення захисту прав і законних інтересів працівника, який підлягає скороченню, а відтак порушено вимоги ч.ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України, тому наявні підстави для скасування наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова», тобто як підстава позову позивачем зазначаються, здебільшого, порушення, пов`язані з виконанням оспорюваного наказу (безпосереднім наступним вивільненням позивача), а не з виданням оспорюваного наказу, які не можуть бути підставами для його скасування.

Що стосується вказаних позивачем порушень, пов`язаних саме з прийняттям оспорюваного наказу, то суду зауважує таке.

По-перше, оспорюваний наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» був виданий на підставі наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 16.10.2024 року № 105 «Про реорганізацію структурних підрозділів ВНМУ ім. М.І. Пирогова та створення структурного підрозділу Університетської лікарні ВНМУ ім. М.І. Пирогова», наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 07.10.2024 року № 103 «Про введення в дію Рішень Вченої ради ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 04.10.2024 року» та Рішень Вченої ради ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо реорганізації Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю та Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» та утворення нового структурного підрозділу - Університетська лікарня ВНМУ ім. М.І. Пирогова, оформлених протоколом № 2 засідання Вченої ради Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 04 жовтня 2024 року, які є чинними, не оскаржувалися та не скасовувалися.

По-друге, суд критично оцінює посилання позивача на відсутність у т.в.о. ректора Андрушко І.І., якою було підписано оспорюваний наказ, документа про підтвердження рівня володіння державною мовою, а саме відповідного сертифіката, що свідчить про її невідповідність кваліфікаційним вимогам педагогічних та науково-педагогічних працівників, а отже і на незаконність її перебування на посаді, оскільки відповідний наказ з кадрових питань є чинними, не оскаржувався та не скасовувався.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», особи, призначені у період дії воєнного стану на політичні посади, а також відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, подають документ про підтвердження рівня володіння державною мовою відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» протягом трьох місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, у разі якщо такий документ не був поданий ними раніше.

По-третє, що стосується посилання позивача на визначений оспорюваним наказом неналежний склад комісії для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця, то наказом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 13.12.2024 року № 844/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» до складу комісії було внесено відповідні зміни.

Отже, на переконання суду, матеріали справи не містять належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували незаконність наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» та наявність підстав для його скасування, тобто позовні вимоги є недоведеними відповідно до вимог ст. 76-81 ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про визнання наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» незаконним та його скасування слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 76-81, 141, 263-265, 259, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. 32, 40, 44, 492, 494 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про визнання наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 25.10.2024 року № 739/к/тр «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова» незаконним та його скасування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова (м. Вінниця, вул. Пирогова,

буд. 56; )

Повне рішення суду складене 02.07.2025 року.

Суддя