441/990/25 2/441/713/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01.07.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого, судді - Ференц О.І.,

за участю секретаря судових засідань - Пеленської Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок як на майно колгоспного двору

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26.05.2025 звернулася до суду із позовом до Городоцької міської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок як на майно колгоспного двору, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема і на будинковолодіння за вищевказаною адресою. На час смерті матері позивач проживала та була зареєстрована разом із нею, фактично прийняла спадщину після її смерті. Між тим, коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на вищевказаний будинок, отримала лист відмову, оскільки на майно відсутній правовстановлюючий документ, що міг би підтвердити право власності. Зазначає, що згідно даних погосподарських книг с. В. Калинка станом на 1991 вище вказаний будинок мав статус колгоспного двору, станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору були ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , вибув в березні 1991, та ОСОБА_5 (позивач). Оскільки позивач є останнім членом колгоспного двору, не втратила частку в майні цього двору, на даний час у неї є необхідність у визнанні права власності на вище вказаний житловий будинок, тому змушена звернутись із вказаним позовом до суду.

Представниця позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі та просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 04.06.2025 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав.

Згідно даних технічного паспорта на садибний житловий будинок на АДРЕСА_1 , виготовленого 22.04.2025 на ім`я ОСОБА_1 , витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 22.04.2025, будинок за вказаною адресою 1963 року забудови (а.с.29-37).

Як видно із копій погосподарських книг с. Велика Калинка за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки в с. В. Калинка рахується господарство за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 (а.с.28).

У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Згідно копій погосподарських книг с. Велика Калинка за 1986-1995 роки, будинкової книги, членами колгоспного двору на АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 29).

Як видно із копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 від 13.03.2003, серії НОМЕР_3 від 03.08.2009, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_2 вибув із домогосподарства у березні 1991 року (а.с.16, 17, 25, 26, 28).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 15.10.1995 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, в результаті чого остання змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с. 15).

Таким чином станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_8 є останнім членом колгоспного двору і не втратила частку в майні цього двору.

Згідно довідки Самбірського МБТІ № 503 від 13.03.2025 станом на 01.09.2003 право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с.24).

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок на АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, що позивач на сьогодні є єдиним членом колгоспного двору і не втратила частку в майні цього двору, а тому слід визнати за нею право власності на вищеозначений житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами як на майно колгоспного двору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 392 ЦК України, ст.10, 140, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1 як на майно колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Головуючий Ференц О.І.