Провадження № 2/205/184/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Третя Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпровської області, ОСОБА_2 , про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.08.2024 року звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд припинити права власності на земельну ділянку розміром 0,0809 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер: :08:105:0007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка ОСОБА_3 в зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку позивача на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року за реєстровим № 3102; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку розміром 0,0809 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер: :08:105:0007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позов мотивований тим, що в жовтні 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які були сусідами було досягнуто усної згоди щодо купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 спільно з прилеглою земельною ділянкою. 03.10.2007 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори Хилько Л.М. за реєстровим номером № 2-3102 за змістом якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок належав продавцю ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 16.08.2007 року, реєстраційний номер 7053630. 03.10.2007 року за номером 4714108 до Державного реєстру правочинів внесені відповідні дані про цей договір, де зазначено ОСОБА_1 набувачем домоволодіння АДРЕСА_1 , а 16.11.2007 року наведений договір зареєстрований КП «ДМБТІ» під номером 16543512 з підтвердженням права власності за ОСОБА_1 . З 2007 року і дотепер позивач вільно користувалась вищенаведеним будинком і прилеглою земельною ділянкою, а в лютому 2024 року вирішила в зв`язку з війною його продати і за для визначення необхідного для продажу обсягу документів звернулась за консультацією до Другої Дніпровської державної нотконтори, де нотаріус ознайомившись зі змістом договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року, витягами і техпаспортом, повідомив про необхідність серед інших документів для продажу отримати кадастровий номер. 12.02.2023 року ОСОБА_1 , будучи впевненою у купівлі нерухомості спільно з земельною ділянкою, звернулась щодо отримання кадастрового номеру до землевпорядної організації надавши всі свої документи на будинок, натомість землеустроітель їй повідомив, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вже має кадастровий номер: :08:105:0007. В цей же день позивач звернулась до адвоката Довгополої О.О., яка на підставі відкритих даних кадастрової карти з`ясувала, що земельна ділянка з кадастровим номером: :08:105:0007 дійсно зареєстрована і її місце розташування зазначено: вулиця Василя Хитя; відкритих даних інтернет джерела Google з`ясувала, що АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 на підставі відповідного розпорядження (декомунізація). На адвокатського запиту № 250 15.02.2024 року отримала судове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року (справа № 2-3918/03) за змістом якого суд вирішив мова оригіналу: «Признать за ОСОБА_4 право собственности на домовладение АДРЕСА_1 , государственный акт №014088 от 22. 04.1998 года на право часной собственности на земельный участок площадью 0,0809,

расположенный на територии пос. Таромское в г. Днепропетровске, ул. Комбедовская в порядке наследования по завещанию после смерти ОСОБА_5 , умершей 2.03.2023 року. При цьому судовим рішення встановлено, що спадкодавиця ОСОБА_5 була власницею домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.1986 року, а також їй належав державний акт №014088 від 22.04.1998 року на право власності на земельну ділянку розміром 0,0809 га. Окрім того, по цій же справі постановлено ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2008 року щодо роз`яснення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року, яким вказано: для виконання рішення за ОСОБА_3 в Управлінні земельних ресурсів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області має бути зареєстроване право власності на земельну ділянку 0,0809 га, що розміщена на території АДРЕСА_1 . Під час нотаріального укладення договору купівлі-продажу домоволодіння нотаріусом не було враховано правовий статус земельної ділянки (приватна власність), встановлений судовим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року по справі № 2-3918/03 і як наслідок неукладено договір щодо відчуження земельної ділянки на підтвердження факту переходу відповідного права власності на землю, що призвело до порушення прав позивача, яка в розумінні положень статей 120, 125 ЗК України та статті 377 ЦК України є власником ділянки, але не має на це відповідних правових документів, оскільки земельна ділянка під будинком все ще перебуває у власності попереднього власника ОСОБА_3 , що призвело до необхідності звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 09.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

05.02.2025 року в судовому засіданні ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи.

12.06.2025 року в судовому засіданні ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Довгопола О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнала в повному обсязі. У відзиві на позов посилалась на те, що позивачем не обґрунтовано чим саме порушено, не визнано або оспорено її право на володіння спірним майном саме Дніпровською міською радою. Зазначила, що предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.10.2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 земельна ділянка під будинком не була. Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку позивач не була позбавлена можливості з`ясувати правовий режим земельної ділянки під ним.

Представник третьої особи Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровської області письмово просив розглядати справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 03.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори Хилько Л.М. за реєстровим номером № 2-3102, за умовами якого позивач придбала житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 809,0 кв.м. знаходиться: житловий будинок А-1, житловою площею 18,2 кв.м., загальною площею 37,0 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: Б, б літня кухня, Г, Д, Ж сараї, З сарай (тимчас.), И убиральня, Л душ, 1-14 ,І споруди (а.с. 13-14).

Цей житловий будинок належить продавцю ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року, зареєстрованеого в Дніпропетровському інвентар бюро 16.08.2007 року, реєстраційний номер 7053630 (а.с. 13 зворот.).

06.11.2007 року право власності на вищезазначене домоволодіння зареєстровано за позивачем в КП «ДМБТІ» за реєстраційним номером 7053630 (а.с. 15).

У лютому 2024 року позивач вирішила продати належне їй домоволодіння і 12.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась щодо отримання кадастрового номеру до землевпорядної організації, надавши всі свої документи на будинок, натомість їй було повідомлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вже має кадастровий номер: :08:105:0007.

На підставі адвокатського запиту № 250 від 13.02.2024 року позивач отримала рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року (справа № 2-3918/03), відповідно до якого визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , державний акт № 014088 від 22.04.1998 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0809, розташовану на території АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2008 року (справа № 2-3918/03) про роз`яснення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2003 року, зазначено, що для виконання рішення - за ОСОБА_3 в Управлінні земельних ресурсів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області має бути зареєстроване право власності на земельну ділянку 0,0809 га, що розміщена на території АДРЕСА_1 (а.с. 28).

У відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 19.02.2024 року вказано про те, що відомості щодо реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером: :08:105:0007 у Державному земельному кадастрі зазначаються у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За інформацією відділу № 2 управління надання послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровської області, внаслідок пожежі, яка відбулась 04.08.2008 року в приміщенні інституту ДП «Дніпроцивілпроект» за адресою: м. Дніпро вул. Січеславська Набережна, 29-а, в якому зберігався місцевий фонд документації із землеустрою УЗР м. Дніпропетровська, було знищено більшу частину документації із землеустрою, що посвідчують права на землю. Враховуючи вищенаведене, надати достовірну інформацію з Державного реєстру земель, підтвердити або спростувати наявність або відсутність зареєстрованих правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки немає можливості. Підтвердити/вказати інформацію про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 є тією ж самою земельною ділянкою, якій присвоєно кадастровий номер :08:105:0007 і яка натепер є приватизованою не вбачається (а.с. 30).

20.02.2024 року на підставі інформації з відповіді ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :08:105:0007 за змістом якого зазначене місце розташування АДРЕСА_1 ; категорія земель землі житлової і громадської забудови; вид цільового призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площа земельної ділянки 0,0809 гектарів; дата державної реєстрації земельної ділянки 21.07.2008 року; власник ОСОБА_3 ; документ який є підставою для виникнення права рішення суду від 23.06.2008 року 2-3918/03; документ, що посвідчує право від 21.07.2008 року НОМЕР_1 ; наявний план земельної ділянки (а.с. 37-42).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 333/2019, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_6 (а.с. 79-153).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року в справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в чинній редакції (яка була чинною і під час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 року у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 року у справі № 6-253цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі № 689/26/17.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38)).

Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на будівлі і споруди, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлі і споруди.

Отже, стаття 120 ЗК України імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.

ЦК України у статті 381 передбачає принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, яка набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна.

Отже, право на спірну земельну ділянку, розташовану під відчуженим житловим будинком, на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України перейшло до нового власника, незважаючи на те, що такий перехід не був обумовлений при реалізації житлового будинку на прилюдних торгах, тому за позивачем повинно бути визнано право власності на спірну земельну ділянку.

Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 378 ЦК України).

Отже, позовні вимоги про припинення права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 також підлягають задоволенню.

Оскільки в своєму позові позивач просила покласти на неї судові витрати, то суд не вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2, 15-16, 316-317, 321. 328, 377-378, 381 ЦК України, ст. ст. 78, 120 ЗК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького. 75), третя особа: Третя Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпровської області (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Робоча, 22а), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Припинити права власності на земельну ділянку розміром 0,0809 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер: :08:105:0007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка ОСОБА_3 в зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку позивача на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року за реєстровим № 3102.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку розміром 0,0809 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер: :08:105:0007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова