ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5998/25 Справа № 216/4812/24 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявник Військова частина НОМЕР_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_1 , Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу заявника Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року, яка постановлена судом у складі судді Онопченка Ю.В. та присяжних Аламахи І.М., Черниш Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із заявою про про визнання військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 - сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зниклим безвісти за особливих обставин, у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України з 02 вересня 2014 року..

У жовтні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із уточненою заявою, в якій просив визнати військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісти відсутнім з 02 вересня 2014 року.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутньою залишено без розгляду та роз`яснено заявнику право на звернення до суду на загальних підставах.

В апеляційній скарзі заявник Військова частина НОМЕР_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право. Зокрема, судом не було взято до уваги мету звернення заявника до суду та уточнення заявлених вимог, згідно яких Військовою частиною НОМЕР_1 заявлено вимоги щодо визнання сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісти відсутнім з 02 вересня 2014 року, оскільки нормами статті 43 ЦК України не передбачений порядок визнання особи зниклим безвісті за особливих обставин. Наголошує на тому, що з дня зникнення (безвісно відсутній з 02 вересня 2014 року) військовослужбовця сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , минуло більше десяти років, а члени його сім?ї не зверталися до суду для визнання їх родича безвісно відсутнім, то Військова частина НОМЕР_1 , як заінтересована особа, звернулася до суду із такою заявою. Вказує, що Військовою частиною НОМЕР_1 порушено питання саме щодо визнання військовослужбовця судом безвісно відсутнім, а не визнання зниклим безвісті за особливих обставин.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_1 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву Військової частини НОМЕР_1 про визнання військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 - сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісти відсутнім з 02 вересня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що з встановлених судом обставин, з огляду на категоричне заперечення заінтересованою особою ОСОБА_1 проти визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім з 02 вересня 2014 року, вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи.

При цьому, суд, розглядаючи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не встановлює нових фактів, а лише підтверджує наявність або відсутність таких фактів у разі неможливості заявником одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 Постанови № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення

- заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).

Судом встановлено, що між учасниками справи фактично виник спір про право, наявності або відсутності правових передумов для визнання військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісти відсутнім з 02 вересня 2014 року, в той час коли заінтересована особа ОСОБА_1 заперечує проти встановлення такого факту та наполягає на тому, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, що 31 серпня 2014 року за обставин виходу з оточення в районі населенного пункту Іловайськ Донецької обалсті потрапив у заручники до незаконних збройних формувань та пееебуває у полорні по тепершній час (а.с. 122), що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 19 січня 2022 року, а тому вищенаведені обставини підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження, шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо залишення заяви без розгляду із роз`ясненням заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору, у розмірі 3 028 гривні 00 копійок, за подання апеляційної скарги на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів стягує з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 гривні 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: