Справа № 347/782/25
Провадження № 22-ц/4808/1012/25
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Атаманюка Володимира Михайловича, на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року, ухвалену судом у складі судді Кіцули Ю.С. у м. Косів, у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну виду та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну виду та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування зазначила, що з 2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .. За цей час у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю. Однак погляди на життя між сторонами виявилися надто суперечливими та різними. Сторони мали різні характери. Рішенням суду від 19 грудня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, а неповнолітніх дітей залишено на проживання разом із матір`ю. З часу розлучення відповідач не надавав належне матеріальне утримання дітям, а тому позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів утримання неповнолітніх дітей. 06 листопада 2023 року Косівським районним судом Івано-Франківської області було вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 .. Суд виніс рішення, в якому зазначив наступне: «Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання: неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття».

Проте, враховуючи вік дітей, витрати на навчання в школі, відвідування гуртків, відпочинок та дозвілля, підвищення цін на продукти харчування та забезпечення дітей необхідним речами, сума стягуваних аліментів є недостатньою, тому виникла потреба у зміні способу стягнення аліментів.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну виду та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Атаманюк В.М., подав апеляційну скаргу.

Обгрунтована апеляційна скарга тим, що суд першої інстанції зазначив про наявність у справі «іноземного елементу», у зв`язку з тим, що відповідач, близько трьох років перебуває за кордоном у США та має там доходи, і тому застосуванню підлягають відповідні положення Закону України «Про міжнародне приватне право», що стало підставою для залишення позовної заяви без руху.

Представник скаржника вказує, що ним було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, де вказано, що позивачу відомо (але не точно відомо) про проживання відповідача близько трьох років в Сполучених Штатах Америки. На даний час ОСОБА_1 не відоме місце перебування відповідача і те, чи саме у Сполучених Штатах Америки він перебуває. Відомим є лише остання адреса реєстрації, яка вказана у позовній заяві. Інші дані про реєстрацію чи проживання відповідача позивачу невідомі.

Вказує, що незнання анкетних даних відповідача не може бути перешкодою у доступі до правосуддя. Позивач вказала останнє відоме місце реєстрації в Україні, яке є достатнім для подання позову. Проте, судом першої інстанції не було враховано подане клопотання про усунення недоліків та 07 травня 2025 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху повторно. Зазначає, що після винесення другої ухвали суду про залишення позовної заяви без руху повторно заяви про усунення недоліків не було подано адже вважає такі вимоги суду необгрунтованими та надмірними. У поданій позовній заяві було вказано останнє відоме місце реєстрації відповідача в Україні, що відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а наявність припущення про перебування відповідача за кордоном не може бути підставою для покладення на позивача обов`язку щодо надання точної адреси місця проживання за межами України, яку ОСОБА_1 об`єктивно не має можливості встановити.

Отож, вважає наведені аргументи судом першої інстанції в оскарженій ухвалі безпідставними.

Просить ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року скасувати та направити дану справу до суду першої інстанції для відкриття провадження по справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6. 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала повернення позовної заяви (п. 6 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 про зміну виду та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с 1-14).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 16).

01.05.2025 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника позивача адвоката Атаманюка В.М. на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2025 року (а.с.18-21).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07.05.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху для виправлення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали (а.с. 22-23).

Копію вищевказаної ухвали представник позивача Атаманюк В.М. отримав 08.05.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку документу в електронному вигляді (а.с. 24).

Станом на 26 травня 2025 року вимоги ухвали від 07 травня 2025 року не були виконані.

Оскаржена ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк. Тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу (а. с. 26).

Колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач, як зазначила у позові позивач, близько трьох років проживає у США та має доходи, тому, вирішуючи питання щодо форми і змісту позовної заяви за участю іноземного елементу, суди України повинні керуватися як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», та нормами відповідних міжнародних договорів. Позивач повинна була надати належним чином засвідчені екземпляри перекладу позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави, для вручення їх відповідачу за місцем проживання (реєстрації). У зв`язку з неусуненням недоліків суд повернув позовну заяву позивачу

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Згідно ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

Відповідно до ст. 2 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав.

Статтею 3 цієї Конвенції визначено, що орган влади чи судовий працівник, компетентний, відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Крім того, відповідно до Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, Конвенція застосовується у відносинах України з Данією, Мексикою, Люксембургом, Болгарією, Ізраїлем, Італією, Словенією, Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії, Німеччиною, Фінляндією, Австралією, Швейцарією, США, Іспанією, Швецією, Норвегією, Аргентиною, Польщею, Словаччиною та Латвією.

У такому разі саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направляються судом до Міністерства юстиції України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну виду та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Як зазначила в позовній заяві відповідач близько трьох проживає за кордоном, однак їй достеменно не відомо де саме. Відповідач є громадянин України та згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру має офіційне місце реєстрації в с.Космач, Косівський район, Івано-Франківська область.

В даному випадку відсутні обгрунтовані докази, які б підтверджували що відповідач ОСОБА_2 постійно проживає за межами України, не має місця проживання на території України. Інформація про те, що відповідач проживає закордоном та має там доходи аргументована лише словами позивача. Тому висновок про те, що дана справа є справою з іноземним елементом не має достатнього підтвердження.

Позивач відповідно до норм законодавства України звернулася до суду першої інстанції з позовом про зміну виду та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказавши зареєстроване місце проживання відповідача в Україні.

Судом першої інстанції зроблено висновок про місце проживання відповідача за кордоном лише зі слів ОСОБА_1 .. Проте дана інформація не доведена та нічим не підтверджена.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви, не з`ясувавши всі обставини справи, а саме чи дійсно США є постійним місцем проживання відповідача, що у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскарженої ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Атаманюка Володимира Михайловича задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2025 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська