КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 761/2789/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8416/2025Головуючий у суді першої інстанції - Сіромашенко Н.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, згідно з яким просило суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» суму заборгованості за кредитним договором № 1029014 від 12.03.2020 у розмірі 29887 грн. 00 коп., з яких: тіло кредиту - 13000 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту - 1092 грн. 00 коп., проценти за користування кредитними коштами в період з 12.03.2020 по 11.04.2020 - 4095 грн. 00 коп., проценти за користування кредитними коштами в період з 12.04.2020 по 10.06.2020 - 11700 грн. 00 коп.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що 12.03.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 1029014, на підставі якого позивачем було надано кредит шляхом безготівкового переказу коштів на банківську картку позичальника в розмірі 13000,00 грн зі строком повернення до 11.04.2020 включно. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Кредитний договір було укладено в електронній формі з дотриманням вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Разом з тим, відповідач порушила умови зобов`язання та у встановлений договором строк грошові кошти не повернув внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі у розмірі 29887,00 грн, з яких: тіло кредиту - 13000,00 грн, комісія за надання кредиту -1092,00 грн, проценти за користування кредитними коштами в період з 12.03.2020 по 11.04.2020 - 4095,00 грн та проценти за користування кредитними коштами в період з 12.04.2020 по 10.06.2020 - 11700 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2023 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованість за кредитним договором № 1029014 від 12.03.2020 у розмірі 29887 грн. 00 коп., з яких: тіло кредиту - 13 000 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту - 1092 грн. 00 коп., проценти за користування кредитними коштами в період з 12.03.2020 по 11.04.2020 - 4095 грн. 00 коп. та проценти за користування кредитними коштами в період з 12.04.2020 по 10.06.2020 - 11700 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі, відповідачка, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» 17 095 грн. 00 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що комісія за надання кредиту була нарахована неправомірно, що не відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у справі 343/557/15-ц від 20.07.2022.

Разом з цим, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції вказує те, що підлягають стягненню відсотки, нараховані в межах строку кредитування, а за період після прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України, а відтак не можуть бути стягнуті відсотки поза межами строку кредитування.

Вказує, що загальний розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 1029014 від 12.03.2020 повинен становити 17 095 грн. 00 коп. (13 000,00 грн. - тіло кредиту та 4095,00 грн. - відсотки за кредитом).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

29.05.2025 до суду від представника позивача надійшов відзив, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 в частині задоволених вимог про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1092 грн. та процентів за користування кредитними коштами в період з 12.04.2020 по 10.06.2020 в розмірі 11700 грн., то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається із матеріалів справи, 12.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1029014 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого, ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 13 000,00 грн на строк 30 днів - до 12.03.2020, зі сплатою комісії, процентів, визначених у підпунктах 1.5.1-1.5.2. Договору.

Згідно з пунктом 3.3.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.

Відповідно до п. 6 Кредитного договору, цей кредитний договір було укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (п. 6 Договору).

Розміщений в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277 . Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору).

За змістом п. 6.3. Кредитного договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).

Згідно із пунктом 7.1. цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту який визначається згідно Правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору.

Суд першої інстанції встановив, що анкета-заява на кредит № 1029014 від 12.03.2020 містить відомості щодо погодження умов кредитування відповідачем у ТОВ «Мілоан».

Згідно платіжного доручення № 16481043 від 12.03.2020 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 13 000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 1029014.

При цьому, додатком № 1 до договору є графік розрахунків, у якому визначено, що датою платежу є 11.04.2020, який має бути здійснений у розмірі 18187,00 грн, з яких: кредит - 13000,00 грн, комісія за надання кредиту -1092,00 грн, проценти- 4095,00 грн.

Окрім цього, суд першої інстанції встановив, що позивач, відповідно до п. 1.6 кредитного договору, нарахував ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами в період з 12.04.2020 по 10.06.2020 - 11700 грн.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти..

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З наведеного убачається, що сторони погодили укладення кредитного договору в електронній формі, що узгоджується із п. 6.1. Кредитного договору.

При цьому, у розрізі доводів апеляційної скарги колегія суддів вбачає, що відповідач визнала заборгованість за тілом кредиту та процентів за користування кредитом у розмірі 4095 грн., водночас заперечила щодо стягнення комісії за надання кредиту та процентів, які нараховані позивачем на строк, який настав з дати повернення кредиту та сплати усіх платежів, передбачених Кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку або фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» така форма витрат, як комісія за надання кредиту встановлена на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Таким чином, підписавши кредитний договір у електронній формі, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання, а отже в силу ст. 625 ЦПК України він є обов`язковим до виконання, а не окремі його частини.

З врахуванням наведеного та беручи до уваги положення Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення комісії за надання кредиту, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не приймає.

Разом з цим, нерелевантними до застосування у межах даної справи є правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 в справі № 343/557/15-ц, на які ОСОБА_1 посилалася в апеляційній скарзі, оскільки суд касаційної інстанції в межах цитованої справи застосував до спірних відносин в частині стягнення комісії ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була дійсна на момент укладення спірного договору.

Проте, на час укладення кредитного в межах даної справи редакція ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містила положення про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», а відтак положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», тому вимоги позивача до відповідача про стягнення комісії є правомірними, що не вказує на їх нікчемність, з огляду на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.07.2022 в справі № 343/557/15-ц.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення процентів, які нараховані позивачем на строк, який настав з дати повернення кредиту та сплати усіх платежів, передбачених Кредитним договором, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вже зазначалося, згідно з пунктом 3.3.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.

Пунктом 1.6 Кредитного договору сторони погодили, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору.

Згідно п. 2.2.3 Кредитного договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5. процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому, сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. Договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. Договору.

За таких обставин, зважаючи на те, що визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, ураховуючи невиконання ОСОБА_1 умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, позикодавець правомірно нарахував проценти за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, з дати повернення кредиту та сплати всіх платежів, що узгоджується з п. 2.2.3 Кредитного договору та не суперечить положенням, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог у цій частині.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що положенням п. 2.2.3 Кредитного договору сторони погодили альтернативні умови нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за договором за вибором позикодавця: в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, що узгоджується із ст. 1048 ЦК України.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачкою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова