УХВАЛА

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 334/1990/24

провадження № 61-7440ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 13 травня 2025 року і касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича, на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних

за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у загальному розмірі 159 362,30 грн.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 22 січня 2025 року відмовив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у задоволенні позову.

27 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 03 лютого 2025 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Запорізький апеляційний суд постановою від 13 травня 2025 року залишив без змін рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2025 року скасував та ухвалив нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задовольнив частково.

Стягнув з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати

на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

16 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цимбалюк М. Г., засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року у вказаній справі.

16 червня 2025 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року у вказаній справі.

24 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року у вказаній справі, направлена через підсистему «Електронний суд», яка є аналогічною за змістом до касаційної скарги, направленої ТОВ «ФК «Вектор Плюс» засобами поштового зв`язку.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі обставини.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації,

що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків,

якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу

до категорії малозначних помилково.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Ціна позову у цій справі становить 159 362,30 грн, яка станом на 01 січня

2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу

до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

За таких обставин ухвалені у цій справі судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у касаційних скаргах посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційні скарги стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також ця справа має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий в часі, відмінний від минулого підхід

до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені ТОВ «ФК «Вектор Плюс» обставини не дають підстав вважати, що касаційні скарги стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційних скаргах не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання, також на обґрунтування своїх доводів заявник не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували б те, що касаційні скарги мають бути розглянуті Верховним Судом на підставі зазначеного підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання у касаційних скаргах на порушення норм матеріального

та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційні скарги, з оскарженими судовими рішеннями і, відповідно,

не свідчить, що касаційні скарги стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи.

Також, доводи касаційних скарг ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскарженими судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Аналіз судових рішень у справі та наведені ТОВ «ФК «Вектор Плюс» доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційні скарги.

Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження у цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційних скаргах не наведено. Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційні скарги також не містять і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої,

так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржених судових рішень

в касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права

на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того,

чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося,

що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявники подали касаційні скарги

на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року і касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича, на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров