Справа № 740/7719/23
Провадження № 2-п/740/9/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Ващенко Мариною Олександрівною, про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізпозика», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У серпні 2024 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Ващенко М. О. звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила переглянути та скасувати заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року у справі № 740/7719/23.

Заява обґрунтована тим, що відповідачка не була повідомлена про дату та час судового засідання, призначеного на 12 червня 2024 року, коли було прийнято вищевказане рішення. До того ж, з 10 червня 2024 року по 09 серпня 2024 року та з 12 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року її представник адвокат Ващенко М. О. перебувала на лікарняному по вагітності та пологам, а тому просила визнати поважними причини її неявок у судові засідання та неповідомлення про причини неявок, а також неподання до суду відзиву на позовну заяву. Відповідачка не заперечує укладення договору № 088950-КС-002 про надання кредиту від 08.10.2021 з ТОВ «Бізпозика», але не погоджується із сумою заборгованості, яка є завищеною, у зв`язку з чим вона звернулася до позивача із заявою про врегулювання спору. Представник позивачки у своїй заяві про перегляд заочного рішення посилається на такі докази, які, на її думку, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Так, позивачем до позовної заяви додано копію договору № 088950-КС-002 про надання кредиту від 08.10.2021, з якого не вбачається дотримання виконання вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», також правила надання споживчих кредитів не підписані відповідачкою. Надані позивачем докази на обґрунтування заявлених позовних вимог не можуть вважатися електронними документами, а є роздруківками електронного доказу. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 підписала вищевказаний договір про надання кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису, надсилання їй одноразового ідентифікатора на номер телефону або його введення відповідачкою у інформаційній системі кредитодавця. До позовної заяви додано анкету заяву, яка містить персональні відомості про позичальника, а також візуальна форма послідовності дій клієнта, в якій відображено послідовність дій позивача та відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Указані документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки містять підписи уповноважених осіб кредитодавця, при цьому підпис відповідачки на цих документах відсутній. У договорі зазначено рахунок, на який кредитодавець перераховував кредитні кошти, однак суду не надано доказів, що цей рахунок належить відповідачці, як і не надано доказів перерахування таких коштів їй.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року заяву залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 листопада 2024 року заяву про перегляд заочного рішення повернуто заявниці.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 березня 2025 року скасовано ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08листопада 2024 року, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року поновлено відповідачці ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року, прийнято до провадження заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Ващенко М. О. про перегляд вищевказаного заочного рішення, судове засідання призначено на 23 травня 2025 року 11-00 год.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

У письмових поясненнях представник позивача ТОВ «Бізпозика» Басалига Д. М. просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Ващенко М. О. подала до суду клопотання, в якому просила справу розглянути без її участі, заяву про перегляд заочного рішення задовольнити та призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 088950-КС-002 про надання кредиту від 08.10.2021 року у розмірі 103 100,47 грн.

11.12.2023 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30 січня 2024 року 09-00 год.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, однак до суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

29.01.2024 відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила надати для ознайомлення матеріали справи та відкласти судове засідання, призначене на 30 січня 2024 року, для отримання правової допомоги. На заяві міститься відмітка про те, що відповідачка ознайомилася з матеріалами справи 29.01.2024 (а. с. 58).

Судове засідання, призначене на 30 січня 2024 року 09-00 год., за клопотанням відповідачки відкладено на 12 березня 2024 року 15-00 год., про що відповідачка була достеменно обізнана, оскільки в матеріалах міститься її розписка (а. с. 61).

11.03.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Ващенко М. О. про відкладення розгляду справи, призначеного на 12 березня 2024 року 15-00 год., для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки процесуальних документів/чи домовленостей з банком. З матеріалами справи представник відповідачки ознайомився 26.03.2024, про що міститься відповідна відмітка на клопотанні (а. с. 63).

Так, судове засідання, призначене на 12 березня 2024 року 15-00 год., відкладено на 15 квітня 2024 року 10-30 год. за клопотанням представника відповідачки

У подальшому судові засідання у справі неодноразово відкладалися за клопотання представника відповідачки, зокрема, на 15 квітня 2024 року 10-30 год., 21 травня 2024 року 15-00 год., 12 червня 2024 року 09-30 год.

При цьому на адресу відповідачки за її зареєстрованим місцем проживання неодноразово направлялися судові повістки, однак до суду повернулися конверти з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

12.06.2024 до суду надійшло чергове клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи для позасудового врегулювання спору.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року задоволено позов ТОВ «Бізпозика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізпозика» заборгованість у загальному розмірі 103 100,47 грн та судовий збір у сумі 2147,20 грн.

За змістом п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

При цьому відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, є належним повідомленням про наявний на розгляді суду спір відповідно до положень ст. 128 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 викладено правовий висновок, згідно з яким довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За змістом ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, у спосіб передбачений законом, шляхом направлення повістки за її зареєстрованим місцем проживання.

Отже, судом вчинено всі передбачені процесуальним законодавством дії щодо повідомлення відповідачки, місце реєстрації якої відоме, а тому суд дійшов висновку, що доводи відповідачки про те, що суд не повідомив її про час, дату і місце розгляду справи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Подання представником відповідачки у дні судових засідань клопотань про відкладення розгляду справи розцінено судом як затягування розгляду справи.

Отже, відповідачка та її представник були достеменно обізнані про розгляд справи в суді. Сам по собі факт неприбуття відповідачки, яка з урахуванням положень чинного законодавства була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 12 червня 2024 року (день ухвалення заочне рішення), не надає підстав для скасування заочного рішення. Також не заслуговують на увагу доводи представника відповідачки адвоката Ващенко М. О. щодо поважності причин неявок її в судові засідання та подання відзиву на позовну заяву через перебування на лікарняному, зокрема з 10 червня 2024 року по 09 серпня 2024 року, оскільки на кожне судове засідання представник подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи для досудового врегулювання спору, а не у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Крім того, представник відповідачки у заяві про перегляд заочного рішення не вказала інших поважних причин свого та відповідачки неприбуття в судові засідання, а також не навела обставин, які перешкоджали подати відзив на позовну заяву у встановлений законом строк, зважаючи на те, що ще у березні 2024 року вона ознайомилася з матеріалами справи.

Щодо доводів представника відповідачки про відсутність належних доказів на підтвердження підписання нею кредитного договору, а також зарахування кредитних коштів на її банківський рахунок, слід зазначити таке.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час ухвалення заочного рішення, 08 жовтня 2021 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено договір № 088950-КС-002 про надання кредиту, який підписано останньою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису G-2132, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 54 000,00 грн строком на 16 тижнів, тобто до 28.01.2022, на засадах строковості, поворотності, платності та зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,87628372 % у день та комісію за надання кредиту в розмірі 8 100,00 грн.

Підписавши цей договір, ОСОБА_1 підтвердила, що до укладення договору отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 103 100,47 грн, з яких: 54 000,00 грн за кредитом, 46 372,62 грн за процентами, 2 727,85 грн за комісією.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі судом правильно встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису G-2132. Доводи представника відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з якого неможливо встановити, ким та в який спосіб створено та накладено вказаний одноразовий ідентифікатор, є необґрунтованими, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідачки на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є процесуальним обов`язком відповідачки, не надано.

Крім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, відповідачкою та її представником не спростований. ОСОБА_1 та її представник не надали суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на карткові рахунки відповідачки, вказані у договорі, або доказів того, що вказані карткові рахунки їй не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські відомості/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, пункти 5152).

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Крім того, за змістом ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Таким чином, зі змісту наведених вище норм убачається, що заочне рішення може бути скасоване за наявності двох умов, які мають існувати одночасно.

Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 7 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Докази, на які посилається заявник, повинні бути додані до заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд ураховує те, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що аргументи відповідача щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення й призначення справи до розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене, оскільки відповідачка та її представник не надали суду доказів, що вони не з`явилася в судові засідання з поважної причини, а їхні аргументи щодо неукладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає за необхідне заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ващенко М. О. про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 258 - 261, 283, 284, 287 - 288 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Ващенко Мариною Олександрівною, про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Шевченко