Справа № 185/2395/25
Провадження № 2/185/3567/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 липня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд дніпропетровської обласіті у складі: головуючого судді Головін В.О., за участю секретаря Преображенської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Паслоград цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , до Донецької міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно -
ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Донецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,4 м.кв., житловою 17,3м.кв.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.11.1994 р. позивач приватизувала квартиру квартиру АДРЕСА_2 , про що свідчить свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 30 листопада 1994 ряке було зареєстроване в Донецькому БТІ 30.11.1994 р. за № 1/6ДК-43(270) в якій позивач була зареєстрована та проживала. Позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з бойовими діями в Донецькій області. 08.04.2024 р. позивач звернулась до державного реєстратора Тернопільської міської ради з метою реєстрації права власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі прав вланості на нерухоме майно. Проте, рішенням вказаного державного реєстратора їй було відмовлено, оскільки БТІ перебуває на тимчасово окупованій території України. Визнання права власності необхідно позивачу для отримання в майбутньому компенсації за зруйноване майно.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи у його відсутність на розсуд суду.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Згідно з свідоцтва про право власності на квартиру від 30.11.1994 р. ОСОБА_2 приватизувала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстрований БТІ м. Донецька 30.11.1994 р. № 6 на квартиру видано технічний паспорт .
Згідно рішення державного реєстратора Тернопільської міської ради № 72747279 від 23.04.2024 р., відмовлено в реєстрації права власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі прав вланості на нерухоме майно, оскільки відсутня відповідь від Бюро технічної інвентаризації .
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м.Донецьк віднесено до тимчасово окупованих територій.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності.
Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,40кв.м, жиловою площею 17,30кв.м, оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача.
Судові витрати залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 3-15, 76, 82, 258, 259, 263, 265, 268,273 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 36,40 кв.м, жиловою площею 17,30 кв.м.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. О. Головін