532/2793/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Макарчука С.М., з участю секретаря судових засідань Демидюк О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження за відсутності сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов поданий та підписаний адвокатом Горячевим Артемом Віталійовичем, який діє в інтересах ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації), посилаючись на те, що 05.05.2023 ПАТ «Стархова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Віннер Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.994252140.0047, забезпечений транспорт «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 .

22 травня 2023 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного «MAN», д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до відповіді від НПУ, ОСОБА_1 , є винною особою у ДТП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2023 у справі № 752/11273/23 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , який на підставі договору добровільного страхування був застрахований у позивача.

23 травня 2023 року потерпіла особа/представник власника транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по договору страхування КАСКО № АМ.994252140.0047.

04 липня 2023 року позивача на підставі страхового акту № 28513/1, враховуючи рахунок № від 09.06.2023 здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 292 551,62 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 00097643.

13 листопада 2023 року позивача на підставі страхового акту № 28513/2, враховуючи рахунок № 1095036 від 19.06.2023 та акт виконаних робіт від 31.10.2023 здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 25 228,04 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 00105427.

20 листопада 2023 року позивач на підставі страхового акту № 28513/3, враховуючи рахунок № 1099611 від 16.11.2023 здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 2 982,11 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 00105801.

Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, водія транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_4 , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № 210730646 в ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування».

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» з вимогою в порядку суброгації № 35692/28513/1 від 08.12.2023.

На підставі вищезазначеної вимоги, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» в межах страхового ліміту здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням франшизи у розмірі 158 500,00 грн.

Однак сума сплаченої страхової виплати, яка була здійснена ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» є недостатньою для повного відшкодування шкоди. Отже, станом на момент подання позову сума, яка підлягає відшкодуванню становить 162 261,77 грн., яка розраховується наступним чином: 320 761,77 грн. - 158 500,00 грн. (виплата страхової компанії відповідача) = 162 261,77 грн.

Оскільки, з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків у розмірі 162 261,77 грн. та судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 3028,00 грн., позивач змушений звернутися до суду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 03.12.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Ухвалою від 09 грудня 2024 року року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання на 15 січня 2025 року.

15 січня 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 27 лютого 2025 року у зв`язку з неявкою усіх учасників справи.

Ухвалою від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду на 03 квітня 2025 року.

03 квітня 2025 року судове засідання відкладено на 06 травня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача.

06 травня 2025 року судове засідання відкладено на 20 червня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Постановлено виклик відповідача здійснювати на офіційному веб-сайті судової влади України.

У судове засідання 20 червня 2025 року сторони не з`явилися.

Представником позивача, адвокатом Афанас`євою Ж.Л. до суду надійшла заява у якій остання прохає справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи повторно, в судове засідання не з`явився, правом на подачу пояснень щодо позову не скористався, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом речення 2 частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, суд, з огляду на приписи ст.ст. 128, 178, 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 22 травня 2023 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного «MAN», д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді від НПУ, ОСОБА_1 , є винною особою у ДТП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2023 у справі № 752/11273/23 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , який на підставі договору добровільного страхування був застрахований у позивача (а.с.35-37).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Віннер Лізинг» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.994252140.0047. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 .

У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

23.05.2023 ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування згідно згідно страхового акту № 28513/1 рахунок № від 09.06.2023 на рахунок СТО в розмірі 292 55,62 грн. (а.с.40,42-44).

Згідно страхового акту № 28513/2 рахунок № 1095036 від 19.06.2023 та акту виконаних робіт від 31.10.2023 було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 25 228,04 грн. (а.с.46,48-52).

Згідно страхового акту № 28513/3 рахунок № 1099611 від 16.11.2023 було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 2982,11 грн. (а.с.54-56).

Відповідно вимоги в порядку суброгації № 35692/28513/1 від 08.12.2023 ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» в межах страхового ліміту здійснила виплату страхового відшкодування з урахуванням франшизи в розмірі 158 500,00 грн. (а.с.59-61).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_7 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210730646.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимогст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди.

В свою чергу, ст.9ЗаконуУкраїни«Прострахування» передбачає, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У відповідності до п.3 ч.1ст.988 ЦК Українита п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст.980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином,Цивільний кодексУкраїни таЗакон України«Про страхування`передбачає тривиди страхування,а самеособисте,майнове тастрахування відповідальності.Виходячи ізвищезазначеного,можливість застосуваннямеханізму суброгаціїобмежена рамкамимайнового страхуванняз урахуваннямнаведених приписів.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, яка була завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2ст.1187 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.1191 ЦК України,особа,яка відшкодувалашкоду,завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положеннямист.1192ЦКУкраїни встановлено, щоз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбаченихст.993 ЦК України,відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно до наведених положень, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди є можливість пред`явлення двох вимог: перша - вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога - потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (ч.2ст.1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

З позиції викладеної Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 910/8982/17 (ЄДРСРУ № 73532974) 20 квітня 2018 року слідує, що основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого (29 січня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/2351/17 (ЄДРСРУ № 71884547) та від 05 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/3165/17 (ЄДРСРУ № 73277937).

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК України), а також ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України і ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення ст.515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування (28 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/791/16-ц (ЄДРСРУ № 73219603) та від 28 лютого 2018 року у справі № 521/16989/13-ц (ЄДРСРУ № 72587626).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) дійшла висновку про те, що згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч.ч.4,6 ст.82ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, тобто розглядаючи позов, який випливає із справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Враховуючи те, що позивачем доведено наявність судоого рішення, яке набрало законної сили, здійнсення виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику та часткового відшкодування позивачу понесених витрат страховиком відповідача, а також те, що виплаченого позивачу розміру страхового відшкодування недостатньо для відшкодування вартості майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , з винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 162 261,77 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування завданих збитків, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) в порядку суброгації суму в якості страхового відшкодування (шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) у розмірі 162 261 (сто шістдесят дві тисячі двісті шістдесят одна) гривня 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Роз`яснити відповідачеві, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Роз`яснити позивачеві, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Найменування або ім`я сторін та їхнє місцезнаходження:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»; місцезнаходження юридичної особи: 04053, вул. Січових Стрільців, 40 м. Київ, .

Представник позивача: адвокат Горячев Артем Віталійович; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ХМ № 000282 від 11.09.2019; адреса для листування: 04112, м. Київ, вул. Ж. Жабаєва, буд. 7.

Відповідач: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя