УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

м. Київ

справа №308/17186/24

провадження № 61-7866ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузки Сергія Олександровича, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області від 24 жовтня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Пітуха Василя Івановича, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»)

в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Разом із позовною заявою представник ОСОБА_2 - Пітух В. І., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження

у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельну ділянку площею 0,4246 га, цільове призначення надана для оптової торгівлі та складського господарства,

за кадастровим номером :03:001:0028, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Пітуха В. І.,задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам,

які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та

їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна,

а саме земельну ділянку площею 0,4246 га, цільове призначення надана для оптової торгівлі та складського господарства, за кадастровим номером :03:001:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлений позивачем

вид заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії, передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним заходом забезпечення позову

у рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття арешту майна, яке належить відповідачу, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість відчуження даного майна на користь третіх осіб, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.

Вказані заходи забезпечення позову не порушують права власників, оскільки такі

є тимчасовими, а також не порушують права користування спірним майном,

а фактично встановлюють заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірно нерухомого майна.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузки С. О., залишено без задоволення. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 24 жовтня 2024 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, враховуючи суть заявлених позовних вимог, їх розмір та, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому унеможливити виконання рішення у даній справі, вид забезпечення є співмірними заходами забезпечення позову з огляду на предмет спору, обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

У червні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузка С. О.,

шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким

у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач обґрунтовував необхідність забезпечення позову тим, що «на сьогоднішній день існують ризики, що новий кредитор зможе провести реєстрацію права власності на предмет іпотеки, у спосіб передбачений статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що призведе до порушення прав та інтересів позивача. Зазначає, що позивач має обґрунтоване припущення,

що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нерухомого майна відповідачем, що безумовно утруднить виконання можливого рішення суду у справі про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у разі ухвалення судового рішення на користь позивача, виконання судового рішення буде не можливим оскільки майно, що є предметом спору, може бути відчужено на користь третіх осіб. Вказує, що судом першої інстанції та апеляційної інстанції, враховуючи зазначені позивачем обґрунтування в заяві про забезпечення позову, в порушення норм статей 149,150 ЦПК України, та правових висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатнього обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Зазначає, що така підстава, як вжиття заходів забезпечення позову,

як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не досліджувалася та відповідно не застосовувалася судами першої та апеляційної інстанції, що в свою чергу є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката

Кузки С. О., у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що між сторонами існує спір і предметом спору є договір

від 08 вересня 2023 року укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «Промінвестбанк» Паламарчук В. В. та ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на підставі якого у нового кредитора ОСОБА_1 виникло право вимоги до боржника ОСОБА_2 , із посиланням на приписи статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» де ОСОБА_1 має намір звернути стягнення

на предмет іпотеки, земельну ділянку площею 0,4246 га, цільове призначення: надана для оптової торгівлі та складського господарства, за кадастровим номером :03:001:0028 в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та те, що існують ризики, що новий кредитор зможе провести реєстрацію на предмет іпотеки, у спосіб передбачений статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що може призвести

до порушення прав та інтересів позивача у разі задоволення позову про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,

за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки:

1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому,

що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 910/4445/21 зазначено, що у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову,

як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити

в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав вважати,

що невжиття заходів забезпечення у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,

за захистом яких здійснено звернення до суду.

Встановивши, наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову

і предметом спору, права і обов`язки сторін, що брали участь у справі співмірність

і адекватність заходу із заявленими ОСОБА_2 вимогами, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 серпня

2018 року у справі № 910/1040/18, необґрунтовані, оскільки оскаржувані судові рішення їм не суперечить.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм матеріального тапроцесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника

ОСОБА_1 - адвоката Кузки Сергія Олександровича, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Пітуха Василя Івановича,

про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць