Справа № 204/9837/24
Провадження № 2/204/538/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Малкамова О.С.,

за участі:

представника позивача Марінеска А.В.,

представника відповідача Горбунової А.О.,

представника третьої особи Сальникової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення ІІ, розташоване на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 157,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування позову зазначено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №11/13 Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 10.09.2003. Відповідно до переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська на 01.08.2003 було, у тому числі, передано житловий будинок АДРЕСА_1 , до складу якого входить нежитлове приміщення № ІІ, яке розташоване на цокольному поверсі цього будинку. У подальшому, 27.06.2012 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (орендодавець) та Дніпропетровською обласною громадською організацією «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини» (орендар) було укладено договір № 256-ДКП/12 оренди спірного приміщення. Однак, попри належність спірного приміщення на праві комунальної власності територіальній громаді міста та наявності укладеного 27.06.2016 договору оренди, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.08.2017 зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05.12.2011. В свою чергу, про таку реєстрацію Дніпровській міській раді відомо не було. Згодом, Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради був змушений повертати спірне приміщення в судовому порядку. Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області, залишеним в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2019 зобов`язано Дніпропетровську обласну громадську організацію «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини» повернути Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради спірне приміщення. Департамент по роботі з активами ДМР, з метою державної реєстрації спірного приміщення, звернувся до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Проте, рішенням державного реєстратора Одринської О.В. від 27.12.2019 за №50503635 у державній реєстрації права власності було відмовлено. Підставою для такої відмови слугувало наявність зареєстрованого права власності на спірне приміщення за іншою особою ОСОБА_2 . У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2020 ОСОБА_2 відчужив спірне приміщення на користь ОСОБА_1 . Отже, Дніпровська міська рада з метою захисту інтересів територіальної громади, була змушена звернутись до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кобельницький С.І., департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 09.11.2020, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.03.2021, в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 01.06.2022 частково задоволено касаційну скаргу Дніпровської міської ради, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2020 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03.03.2021 змінено та викладено їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Так, Верховний Суд у постанові від 01.06.2022 прийшов до наступних висновків: «У справі, що переглядається суди встановили, що позивачем не надано суду доказів, що спірне нежитлове приміщення загальною площею 157,8 кв. м. та приміщення площею 150,4 кв. м, яке прийнято у комунальну власність територіальної громади на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13, є одним і тим самим приміщенням, у зв`язку з чим не врахували, що недоведеність позивачем порушення свого суб`єктивного цивільного права (інтересу) оспорюваним договором є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про його недійсність; суди встановили, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірне нежитлове приміщення загальною площею 157,8 кв. м. зареєстроване за ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не врахували, що ефективним захистом прав власника на нерухоме майно у випадку, коли воно зареєстроване на праві власності за іншою особою, є вимога про витребування нерухомого майна з незаконного володіння такої особи, тому інші вимоги власника, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, зокрема припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності, є неефективними. Тому суди помилково аналізували законність набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нежитлове приміщення та вказали на необхідність визнання недійсною декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на підставі якої за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на це приміщення». Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду із вказаним позовом, власником спірного приміщення є відповідач ОСОБА_1 . Таким чином, спірне приміщення підлягає поверненню територіальній громаді міста Дніпра, як законному власнику.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження.

25 листопада 2024 року до суду найшли письмові пояснення третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до яких представник ОСОБА_4 просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна актуальна площа спірного приміщення значиться 157,8 кв.м.

10 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивач як на підставу виникнення права власності на спірне нежитлове приміщення посилається на рішення міської ради від 19.11.2003 №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних, житлово-комунальних підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя». Даному доказу надавалася оцінка судами при розгляді справи №204/3118/20 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кобельницький С.І., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №204/3118/20 встановлено, що «…суди встановили, що позивачем не надано суду доказів, що спірне нежитлове приміщення загальною площею 157,8 кв.м. та приміщення площею 150,4 кв. м, яке прийнято у комунальну власність територіальної громади на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13, є одним і тим самим приміщенням, у зв`язку з чим не врахували, що недоведеність позивачем порушення свого суб`єктивного цивільного права (інтересу) оспорюваним договором є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про його недійсність…». Окрім того, постановою Центрального апеляційного суду від 05.09.2019 у справі №904/5937/18 встановлено той факт, що «…нежитлове приміщення 1 в житловому будинку літ. А-5 в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_2 належить територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та є комунальною власністю. В той час як нежитлове приміщення 2 в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі буд. АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та є приватною власністю.». Таким чином, відповідач є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та витребування цього майна є втручанням у мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також відповідачем повідомлено, їй не було повідомлено ОСОБА_2 про судовий спір у справі №904/5937/18 на момент укладення договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення.

25 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача ОСОБА_6 зазначив, що на момент укладення договору вже існували рішення Господарського суду Дніпропетровської області та постанова Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/5937/18. Отже, відповідач мав можливість перевірити наявність таких спорів та проявити розумну обачність перед купівлею спірного приміщення, за наслідками чого прийти до висновку, що ОСОБА_2 не мав права відчужувати приміщення, яке йому не належить. Навіть за наслідками елементарної перевірки через веб-сайт «Судова влада України» за пошуковими параметрами « ОСОБА_2 » можливо віднайти судову справу №904/5937/18, а вже через Єдиний державний реєстр судових рішень ознайомитися із повним текстом постанови від 05.09.2019.

02 січня 2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача Горбунова А.О. просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення за ОСОБА_1 , то твердження позивача про наявність права власності на майно за відмінною особою не відповідає дійсності. Знову ж таки, державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення за ОСОБА_1 , підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності були відсутні, здійснено перевірку всіх документів, поданих для державної реєстрації права власності та використано відомості інших реєстрів. Твердження позивача про необхідність здійснення дій ОСОБА_1 самостійно або із залученням адвокатів, ріелторів для перевірки нерухомості не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Обов`язок щодо перевірки законності державної реєстрації прав покладається включно на державного реєстратора. Зазнає, що договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення було укладено 19.05.2020, тобто на момент його укладення не існувало жодних судових справ, предметом яких було спірне нежитлове приміщення. Зазначає, що навіть, якщо припустити, що відповідач повинна була якимось чином знати про існування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2019 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2019 у справі №904/5937, то це не було б перешкодою для укладення спірного договору купівлі-продажу, оскільки зазначеною постановою суду апеляційної інстанції встановлено факт існування двох нежитлових приміщень за вказаною адресою, одне з яких належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , а інше є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, що є преюдиційним при розгляді інших справ. Таким чином, відповідач є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та витребування цього майна є втручанням у мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

13 січня 2025 року надійшли додаткові пояснення третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до яких представник ОСОБА_4 просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача Марінеско А.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, та просив суд її задовольнити. Додатково вказав, що постановою Центрального апеляційного господарського суду встановлено, що спірне приміщення є одним і тим же приміщенням, тобто те приміщення, яке зареєстровано за відповідачем та те, яке надавалося в оренду Дніпропетровській обласній громадській організації «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини». Зауважив, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки тривали судові процеси. Крім того, представник позивача Марінеско А.В. у судовому засіданні звернув увагу, що відповідач ОСОБА_1 є недобросовісним власником майна, оскільки вона відповідно до наявної у відкритому доступі у мережі інтернет інформації, а саме з інформаційного ресурсу Clarity Project встановлено, що станом на 19 липня 2020 року вона була у складі членів правління Дніпропетровської обласної громадської організації «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини», а тому вона була обізнана про оренду спірного нежитлового приміщення громадською організацією та про наявність судових справ. Про недобросовісність відповідача також свідчить ціна спірного нерухомого майна, що вказана у договорі купівлі-продажу, яка не відповідає дійсній ціні.

Представник відповідача Горбунова А.О. у судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову, оскільки будь-яких перешкод в укладенні спірного договору купівлі-продажу майна не було, а тому відповідач є добросовісним набувачем. Також представник відповідача ОСОБА_5 підтримала у судовому засіданні своє письмове клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки такий строк є порушеним, а наявність судових процесів не є підставою для поновлення строку позовної давності. Щодо повідомлених представником позивача відомостей з мережі інтернет щодо того, що станом на 19 липня 2020 року відповідач була у складі членів правління Дніпропетровської обласної громадської організації «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини», представник відповідача Горбунова А.О. зауважила, що доказ на який посилається представник позивача є неналежним, їй з даного приводу нічого не відомо, дізнаватися про таку обставину у відповідача вона не вбачає необхідності.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. До початку судового засідання треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали заяви, у яких просили відмовити у задоволенні позову та розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Сальникова І.А. у судовому засіданні просила позов задовольнити.

Суд, вислухавши представника позивача Марінеска А.В., представника відповідача Горбунову А.О., представника третьої особи Сальникову І.А., дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003, від 10.09.2003 та від 12.09.2003 (т.1 а.с.20-21).

У Переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01.08.2003, зазначено, що, серед іншого, передається майно за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 5422,90 м2 (т.1 а.с.31).

У відомостях про будівлю (приміщення), затверджених рішенням виконкому міської ради №959 від 22.08.2012, зазначено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 та рішення Дніпропетровської міської ради від 02 грудня 2009 року № 52/52 у комунальну власність було прийнято нежитлове приміщення №ІІ на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5 по АДРЕСА_2 , площа будівлі (приміщення) 150,4 кв.м. (попередня площа 150,0 кв.м.) (т.1 а.с.47).

Згідно копій технічного паспорта на нежитлове приміщення №ІІ на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5 буд. АДРЕСА_2 , загальна площа вказаного приміщення зазначена - 150,4 кв.м. та акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, де загальна площа нежитлового приміщення, розташованого на 1-му поверсі 9-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_2 , зазначена - 150,4 кв.м. (т.1 а.с.43,48-50).

11 квітня 2019 року Господарським судом Дніпропетровської ухвалено рішення у справі №904/5937/18, яке набрало законної сили 05 вересня 2019 року, яким позовом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради до Дніпропетровської обласної громадської організації "Ліга азербайджанців Дніпропетровщини" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради про повернення нерухомого майна та стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 256-ДКП/12 у розмірі 55 074,12 грн. задоволено частково, зобов`язано Дніпропетровську обласну громадську організацію «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини» повернути Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради комунальне нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 150,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом підписання акту приймання-передачі відповідно до умов договору оренди від 12.06.2012 № 256-ДКП/12 (т.1 а.с.51-72).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської О.В. від 27 грудня 2019 року №50503635 у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради було відмовлено, оскільки виявлено відкритий розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежитлове приміщення в цокольному поверсі за адресою: АДРЕСА_4 , в житловому будинку літ. А-5, у цокольному поверсі нежитлового приміщення №ІІ, загальною площею 157,8 кв.м.; на вказане нежитлове приміщення зареєстровано право власності за іншими особами (відмінними від заявника) (т.1 а.с.74-75).

З копії листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 31 серпня 2017 року за вих.№1004-08/573, вбачається, що Департаментом 31 серпня 2017 року повідомлено державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про те, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 05 грудня 2011 року було зареєстровано декларацію ДП №97 про готовність об`єкта до експлуатації нежитлове приміщення № ІІ в цокольному поверсі у буд. АДРЕСА_2 , видану на ім`я третьої особи ОСОБА_3 (т.1 а.с.79).

31 серпня 2017 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко К.С. на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП97, виданої 05.12.2011, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, зареєстровано за третьою особою ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення №ІІ за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ А-5 у цокольному поверсі, загальною площею 157,8 кв.м. (т.2 а.с.184).

11 вересня 2017 року між третьою особою ОСОБА_3 , як дарувальником та третьою особою ОСОБА_2 , як обдаровуваним, було укладено договір дарування нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., зареєстрований в реєстрі за №263, згідно якого третя особа ОСОБА_3 безоплатно передала у власність третій особі ОСОБА_2 нежитлове приміщення №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У пункті 2 зазначеного договору вказано, що нежитлове приміщення на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП97 від 05.12.2011, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.08.2017, реєстраційний номер: 101. Відчужуване за цим договором нежитлове приміщення №ІІ, знаходиться в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, загальною площею 157,8 кв.м (пункт 3) (т.1 а.с.85-86).

У подальшому 19 травня 2020 року між третьою особою ОСОБА_2 , як продавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковською Ю.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 118, згідно якого третя особа ОСОБА_2 продав відповідачу ОСОБА_1 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , а покупець приймає його за обумовлену грошову суму. Опис об`єкта нерухомого майна: в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі нежитлове приміщення №ІІ, загальна площа 157,8 кв.м. Продаж нежитлового приміщення здійснюється за 165000 грн (т.1 а.с.87-90).

З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю № 4/1-41 від 31 січня 2020 встановлено, що згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (надалі Єдиний реєстр), ведення якого розпочато з 20.05.2011, відсутня інформація щодо видачі документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.78).

З листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради за вих.№ 4/5-796 від 05 лютого 2020 року встановлено, що у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_2 , є запис про об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення №ІІ на цокольному поверсі в житловому будинку літ.А-5, загальною площею 150,4 кв.м. (за інформацією балансоутримувача станом на 01.07.2019 року), яке перебуває на балансі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради. Підставою виникнення права власності зазначеного об`єкта нерухомості є рішення міської ради від 19.11.2003 року №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» (т.1 а.с.76).

З листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за вих.№1004-1.14/726 від 20 березня 2020 року встановлено, що відповідно до частини 3 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання. Доступ користувачів до даних Єдиного реєстру здійснюється через офіційний веб-сайт Державної архітектурно-будівельної інспекції України (www.dabi.gov.ua, розділ «Реєстр дозвільних документів»). Згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20 травня 2011 року, станом на час надання відповіді відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДП 97 від 05 грудня 2011 року по об`єкту «нежитлове приміщення № ІІ по АДРЕСА_2 » (т.1 а.с.77).

З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 11 вересня 2024 року за вих.№4/1-448 встановлено, що відповідно до Реєстру будівельної діяльності, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти, у тому числі: документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт; документів, що посвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та акту приймання-передавання документів від 27.10.2016 відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , від 05.12.2011 №ДП97. Також повідомлено, що Управлінням лист від 31.08.2017 за вих.№1004-08/573 не надавався (т.1 а.с.80-81).

Станом на час розгляду справи нежитлове приміщення №ІІ за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, належить відповідачу (т.2 а.с.183-185).

Вирішуючи позовні вимоги, судом ураховуються такі обставини.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Згідно зі статтею 321 ЦК України встановлено принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі N 1522/25684/12).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі N6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі N 911/3680/17 (провадження N 12-104гс19) визначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічні висновки також викладені і в постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 205/3243/17-ц (провадження N 61-14763св20), від 7 квітня 2021 року у справі №202/589/18 (провадження N 61-12611св20), від 4 серпня 2021 року у справі №199/8662/16-ц (провадження N 61-6424св20).

Таким чином, ураховуючи те, що нежитлове приміщення №ІІ, розташоване на цокольному поверсі житлового будинку літ.А-5, загальною площею 157,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , вибуло з власності територіальної громади міста поза волею власника, і вказане майно після кількох відчужень на теперішній час перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 , то суд погоджується з доводами позивача щодо того, що вказане майно підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача.

При вирішенні спору судом ураховується, що відповідно до наданих суду доказів вбачається, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 та те, що перебувало у комунальній власності за обставин, на які посилається позивач, є один і тим же приміщенням.

Представники сторін у судовому засіданні підтвердили, що за адресою: АДРЕСА_2 , іншого нежитлового приміщення не має.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 з приводу того, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2019 у справі №904/5937 встановлено факт існування двох нежитлових приміщень за адресою спірного майна, одне з яких належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , а інше є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра, судом не враховуються, оскільки вони спростовуються вказаною постановою, яка була дослідженим судом.

Ураховуючи, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради лист від 31.08.2017 за вих.№1004-08/573 щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , від 05.12.2011 за №ДП97 не надавався та взагалі відсутності відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за вказаною адресою від 05.12.2011 №ДП97, третя особа ОСОБА_3 не мала правових підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно.

Оскільки третя особа ОСОБА_3 не мала правових підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно, подальший договір дарування спірного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., зареєстрований в реєстрі за № 263, укладений 11 вересня 2017 року між третьою особою ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_2 , є недійсним.

Отже, спірне нерухоме майно нежитлове приміщення ІІ, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , є власністю територіальної громади в особі Дніпровської міської ради та у приватну власність не передавалося, у зв`язку з чим третя особа ОСОБА_3 не мала права відчужувати спірне майно на користь третьої особи ОСОБА_2 , а третя особа ОСОБА_2 відповідно не мав права відчужувати його відповідачу, а тому спірне нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею.

З огляду на викладене, позовні вимоги про витребування від відповідача спірного нерухомого майна підлягають задоволенню.

Та обставина, що площа спірного нерухомого майна, що було зареєстроване за третіми особами та в подальшому за відповідачем, відрізняється від тієї площі, що зазначена у документах під час передачі майна у комунальну власність, висновків суду не змінює.

Доводи відповідача висновків суду також не спростовують, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів суду не надано. Так, доводи відповідача спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, у тому числі й тим, що рішень щодо передачі спірного майна у приватну власність у порядку передбаченому законом порядку будь-яким особам позивачем не приймалося; Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради лист від 31.08.2017 за вих.№1004-08/573 не надавався; відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою спірного майна від 05.12.2011 №ДП97 відсутні; а також те, що до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в 2003 році було передано цілісний майновий комплекс обласного житлово-комунального підприємства «Південне», у тому числі й будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 5422,90 м2.

Підтвердження добросовісності покладається на набувача, який має довести, що він не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. Добросовісність набуття виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про арешт майна, заборону його відчуження, наявна інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень про судовий спір щодо цього майна, за обставинами якого останнє може перебувати у володінні іншої особи, ніж власник, і може бути повернутим власникові чи витребуваним на його користь. Такі відомості повинні спонукати покупця до більшої обачливості (постанова Верховного Суду у справі №442/1667/22 від 28 лютого 2024 року).

Суд зауважує, що відповідач, проявивши обачність, ознайомившись зі змістом документів, які підтверджують право власності на це нежитлове приміщення, врахувавши придбання спірної нерухомості за очевидно заниженою ціною (165000 грн), мала би зважати на такі обставини при укладенні договору купівлі-продажу.

Також судом ураховується повідомлена представником позивача інформація з приводу того, що відповідно інформаційної довідки, отриманої з ресурсу в мережі інтернет Clarity Project, на 19 липня 2020 року відповідач була у складі членів правління Дніпропетровської обласної громадської організації «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини», а тому вона була обізнана про оренду спірного нежитлового приміщення громадською організацією та про наявність судових справ.

Інформація про судовий спір щодо вказаного нежитлового приміщення, що вирішений на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, зокрема набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/5937/18, мала б спонукати відповідача до виваженого рішення щодо придбання нежитлового приміщення та проявити розумну обачність.

За обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, тому не порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач не позбавлена можливості, за наявності для цього законодавчо визначених підстав, відновити своє право у спосіб звернення до третьої особи ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування збитків з підстав, передбачених статтею 661 ЦК України.

Вирішуючи заяву представника відповідача Горбунової А.О. про відмову у позові зв`язку зі спливом позовної давності судом ураховуються такі обставини.

Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі N 914/3224/16 зробила висновок, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Отже, початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Позивач дізнався про порушення свого права 13 січня 2020 року після отримання листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради щодо відмови у реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та необхідності повернення майна до комунальної власності (т.1 а.с.73).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі N 522/31199/13-ц (провадження 61-6507св22), від 05 червня 2025 року у справі № 354/439/23.

Судом встановлено Дніпровська міська рада у травні 2020 року вже зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кобельницький С.І., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення ІІ (справа N204/3118/20), що свідчить про переривання строку позовної давності та початку відліку нового трирічного строку позовної давності. Постановою Верховного Суду у справі №204/3118/20 від 01 червня 2022 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року про відмову у задоволенні позову змінено, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, та з цим позовом Дніпровська міська рада звернулась до суду 07 жовтня 2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому підстав для застосування строків позовної давності у цій справі немає (т.1 а.с.1,91-104).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8412,12 грн (т.1 а.с.116,242).

Отже, оскільки позов задоволений повністю з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 8412,12 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення ІІ, розташоване на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 157, 8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради витрати зі сплати судового збору в сумі 8412 (вісім тисяч чотириста дванадцять) грн 12 (дванадцять) коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Дніпровська міська рада, місце знаходження: м. Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний номер 26510514.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, місце знаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 58, ідентифікаційний номер 40392181.

Головуючий