Справа № 946/670/25
Провадження № 2/946/2100/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
головуючого судді - Баннікової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Клопот М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, -
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги мотивував тим, що 30.04.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають сина: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між подружжям не склалися у зв?язку з різними характерами, різними поглядами на життя та шлюбні обов`язки. Основною причиною припинення сімейних відносин стала втрата взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові й поваги один до одного, єдності цілей та мети створення та існування спільної сім?ї. Як зазначає позивач, разом як подружжя вони не проживають з серпня 2022 року. Позивач вважає збереження сім?ї не можливим, на примирення не згоден. Син позивача проживає з батьком ОСОБА_1 більше двох років на повному його утриманні та вихованні. Позивач - єдиний хто тривалий час самостійно піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання. Позивач зазначає, що Відповідачка у серпні 2022 році поїхала до своєї сестри ОСОБА_3 за кордон. На теперішній час, де саме вона мешкає, позивач не знає. Спілкуються вони виключно мобільним зв?язком. Відповідач фактично покинула сина, чим ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини з серпня 2022 року, не виявляє батьківської турботи і опіки, не приймає участі в вихованні, оздоровленні, утриманні сина, гроші на його утримання в добровільному порядку не сплачує, тому позивач має намір звертатися до суду з позовом про сплату аліментів у примусовому порядку. Починаючи з серпня 2022 року, подружжя проживає окремо. Позивач з дитиною мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він має постійну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що позитивно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню нею загальних норм моралі; створює всі необхідні умови для належності життя та розвитку дитини. Відповідач, як зазначає позивач, проживає окремо. Тривалий час не спілкується з ним та сином. У зв`язку з вищевикладеним, просить шлюб між ним та відповідачем розірвати, а також позбавити відповідача батьківський прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 у судовому позовні вимоги підтримав. Суду зазначив, що у серпні 2022 р. відповідачка поїхала до своєї сестри за кордон у Нідерланди, спочатку розглядалось, що вона поїде на пару тижнів у гості, але залишилась там. З кінця 2022 року відповідачка дитиною не займається, з дитиною і ним спілкується виключно за телефоном, поступово з кожним роком все рідше. З жовтня 2023 року він про неї взагалі нічого не знає. У 2023 році, зі слів сина, вона в останнє телефонувала йому. У вересні 2024 року видаляли дитині апендицит, вона рядом не була, ні фізично, ні морально не підтримувала, чи відомо їй взагалі про це, - не знає. Вона не знає, що дитина займається програмуванням, бере уроки англійської мови, як живе, з кім спілкується тощо. На запитання суду повідомив, що він працює водієм, в межах міста, у вихованні йому допомагають його батьки. Були моменти, коли дитина переймалась питанням: «чому так ?». Він намагався пояснити, що спочатку мама була у сестри, а потім, що на роботі, потім пояснював, що так склались у мами обставини, що мама може і не повернеться. Було важко.
Відповідачка у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомила та не подала відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, начальник служби у справах дітей подала заяву про розгляд справу у відсутність представника, вирішити справу просила в інтересах дитини та врахувати висновок органу опіки та піклування від 10.01.2025 р.
Заслухавши позивача, свідка ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 30.04.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 53.
Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 426.
Сторони, як подружжя, не проживають разом з серпня 2022 року.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.
Отже, оскільки сторони однією сім`єю не проживають, позивач поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.
Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 426.
У відповідності до характеристики Ізмаїльської гімназії № 9 з початковою школою Ізмаїльського району Одеської області від 27.01.2025 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у гімназії № 9 навчається з вересня 2022 року, учень має розвинуту довільну увагу, навчальні досягнення на достатньому та високому рівнях, програмний матеріал засвоює швидко, осмислено, батько приділяє достатньо уваги вихованню та навчанню дитини.
Відповідно до довідки школи програмування «Logika» від 25.01.2025 року, наданої ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_1 дійсно проходить навчання з програмування на курсах Logika з 26 серпня 2024 року, та сплату за навчання здійснює батько - ОСОБА_1 , за час перебування дитини на навчанні мати ОСОБА_2 не з?являлась.
Виходячи з частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району від 25.03.2025 року з питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Виходячи з висноку, з малодітнім ОСОБА_1 13.03.2025 р. було проведено бесіду, про що складено протокол. Під час розмови з`ясовано, що він проживає з батьком, який займається його вихованням та утриманням з серпня 2022 року. Мат проживає окремо, за межами міста, телефонує йому рідко, не відвідує, успіхами та досягненнями сина не цікавиться.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні суду зазначив, що знайом з позивачем та відповідачкою з 2018 року, працювали усі раніше в одній компанії. ОСОБА_6 батько і раніше постійно приймав участь у вихованні дитини, постійно забирав сина з садочку. Від двоюрідного брата відповідачки ОСОБА_7 , знає, що відповідачка ОСОБА_8 , вже живе з іншим чоловіком. Знає, що вона поїхала з України ще у 2022 році, що дитина хворіла, а вона не цікавилась.
Отже, судом не встановлено, що відповідач піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, надає сину доступ до культурних та інших духовних цінностей, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, створює умови для отримання ним освіти, взагалі підтримує необхідний зв`язок матері із дитиною.
Суд прийняв до уваги, що з часу припинення фактичних шлюбних відносин, а саме з серпня 2022 року, відповідачка не проживала із малолітнім сином однією сім`єюта не бере участі у його вихованні, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечуває матеріально, зокрема, не забезпечуває необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання.
Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 18,19, 27 Конвенції про права дитини ст.ст.7, 155, 164-166 СК України, ст.ст.11-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), зареєстрований 30 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 53, розірвати.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 27 жовтня 2015 року, актовий запис № 426).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення було проголошено 27.06.2025 року.

Суддя: Н.В.Баннікова