ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 752/9009/19

провадження № 61-11735св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Старлінк груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Борисової О. В., від 19 липня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , в якому просив:

- розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом реєстрації шлюбу Ватутінського міськвиконкому Черкаської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №100;

визнати за ним право приватної власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , площею 100,5кв.м;

- 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 , площею 20,10 кв. м, яке розташовано у напівпідземній автостоянці по АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 , площею 20, 20 кв. м, яке розташовано у напівпідземній автостоянці по АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину машиномісця АДРЕСА_4 ;

- 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_3 , підвал літера «А», у будинку

АДРЕСА_5 ;

- 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0961 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Старі Безрадичі, кадастровий номер :11:001:0003, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Старі Безрадичі, кадастровий номер :11:001:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1719 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :11:001:0046, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- на 1/2 частину майнових прав на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

- на 1/2 частину автомобіля марки «Jaguar» F-Расе, 2016 року випуску;

- припинити право власності ОСОБА_2 на зазначену частину майна;

- стягнути зі ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, що становить 1 595 400 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 19 серпня 1995 року позивач перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджував, що з 2018 року відносини між ними ускладнилися, почали виникати непорозуміння, на час подання позову шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, а подальше існування сім`ї та спільне проживання є неможливим, в зв`язку з чим просив шлюб розірвати.

Також позивач зазначав, що за час проживання у шлюбі ними було придбано спірне майно та набуті грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках відповідачки, а саме в АТ «Міжнародний інвестиційний банк» - 40 000доларів США та в АТ КБ «ПриватБанк» - 80 000 доларів США.

Позивач вважав, що загальна орієнтовна вартість спільного майна становить

12 110 800 гривень, майно було придбано під час перебування у шлюбі з відповідачкою та за спільні кошти, є об`єктами їх права спільної сумісної власності, тому справедливим і законним є виділення йому у власність частини у всіх зазначених ним об`єктах нерухомого майна, майнових прав на квартиру і автомобілі, а також стягнення з відповідачки частини грошових коштів.

У жовтні 2019 року відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом, та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та збільшення їх розміру, просила здійснити поділ майна подружжя у рівних частках наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- машиномісце № НОМЕР_1 , площею 20,10 кв. м, що знаходиться у напівпідземній автостоянці у будинку АДРЕСА_2 ;

- машиномісце № НОМЕР_2 , площею 20,20кв.м, що знаходиться у напівпідземній автостоянці у будинку АДРЕСА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 (номер запису про право власності: 24323901);

- машиномісце АДРЕСА_4 (номер запису про право власності: 24323426);

- машиномісце № НОМЕР_3 у підвалі літ. «А» у буд. АДРЕСА_5 (номер запису про право власності: 24036830);

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0003, загальною площею 0,0961га, що знаходиться у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області (номер запису про право власності: 11522370);

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0002, загальною площею 0,025га, що знаходиться у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області (номер запису про право власності: 11523359);

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0046, загальною площею 0,1719га, що знаходиться по АДРЕСА_6 ;

- 1/2 частину будинку АДРЕСА_6 , що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :11:001:0045 (номер запису про право власності: 29702777);

- 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_8 ;

- автомобіль марки «Jaguar F-Pace», 2016 року випуску;

визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_9 (номер запису про право власності: 24353277);

- квартиру АДРЕСА_10 (номер запису про право власності: 22043257);

- 1/2 частину будинку АДРЕСА_6 , що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :11:001:0045 (номер запису про право власності: 29702777);

- земельну ділянку, загальною площею 0,04 га, що знаходиться по АДРЕСА_6 ;

- земельну ділянку, загальною площею 0,025 га, що знаходиться по

АДРЕСА_6 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0004, загальною площею 0,221га, що знаходиться по АДРЕСА_6 (номер запису про право власності: 11520679);

- квартиру АДРЕСА_11 (номер запису про право власності: 22896402);

- 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_8 ;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «GLE 250D», 2015 року випуску;

- частку у статутному капіталі ТОВ «Старлінк груп» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 3, ідентифікаційний код юридичної особи: 37047332);

припинити право власності ОСОБА_1 на наступне майно:

- частину будинку АДРЕСА_6 , що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :11:001:0045 (номер запису про право власності: 29702777);

- 1/2 частину майнових права на квартиру АДРЕСА_8 ;

стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі

74 287,70 доларів США, що еквіваленто 1 797 762, 34 грн;

стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 544 260, 93 грн в якості компенсації половини вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «GLE 250 D», 2015 року випуску;

стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 000грн в якості компенсації половини вартості належної ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ТОВ «Старлінк груп».

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначала, що окрім вказаного у позовній заяві ОСОБА_1 майна, подружжя під час шлюбу також додатково набуло й інше майно та майнові права, зазначені нею в прохальній частині зустрічної позовної заяви.

Також відповідачка посилалася на необхідність здійснення поділу майна, виділивши в особисту власність кожного подружжя конкретні речі, оскільки спільне користування майном є неможливим.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року на підставі заяви позивача первісний позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу залишено судом без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Колдіної О. О. від 10 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов

ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності за кожним на наступне майно:

- частину квартири АДРЕСА_1 , площею 100,5 кв. м;

- частину машиномісця № НОМЕР_1 , площею 20,10 кв. м, яке розташовано у напівпідземній автостоянці по АДРЕСА_2 ;

- частину машиномісця № НОМЕР_2 , площею 20,20 кв. м, яке розташовано у напівпідземній автостоянці по АДРЕСА_2 ;

- частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 90,3 кв. м;

- частину машиномісця № НОМЕР_4 у будинку АДРЕСА_5 ;

- частину машиномісця № НОМЕР_3 , підвал літера «А», у будинку

АДРЕСА_5 ;

- частину земельної ділянки площею 0,0961 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Старі Безрадичі, кадастровий номер :11:001:0003, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- частину земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Старі Безрадичі, кадастровий номер :11:001:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- частину майнових прав на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

- частину автомобіля марки «Jaguar F-Pace», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- частину квартири АДРЕСА_11 , загальною площею 42,2 кв. м;

- частину квартири АДРЕСА_10 , загальною площею 119,6 кв. м;

- частину будинку АДРЕСА_6 , загальною площею 111,6 кв. м;

- частину земельної ділянки, загальною площею 0,025 га кадастровий номер :11:001:0045, що знаходиться по АДРЕСА_6 ;

- частину земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0004, загальною площею 0,221 га, що знаходиться по АДРЕСА_6 ;

- частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_8 ;

- автомобіля марки «Mercedes-Benz» модель GLE 250D, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі

1 250,00 гривень, що становить частки у статутному капіталі ТОВ «Старлінк груп».

В іншій частині позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони у період перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти набули у власність зазначене майно, яке підлягає поділу між ними у рівних частинах (по ).

Відмовляючи у поділі земельної ділянки, площею 0,1719га, кадастровий номер :11:001:0046, що знаходиться у с. Капустяна Обухівського району Київської області та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , а також квартири АДРЕСА_9 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що зазначене майно є особистою власністю його власника, так як набуте на підставі договорів дарування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ грошових заощаджень у розмірі 120 000 доларів США та у розмірі 148 575,39 доларів США, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність

ОСОБА_1 наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею

119,6 кв. м, вартістю 10 527 266,00 грн;

- будинок АДРЕСА_6 , загальною площею 111,6 кв. м, вартістю 3 672 950,00 грн;

- земельну ділянку, загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :11:001:0045, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 852 048,00 грн;

- земельну ділянку, загальною площею 0,0961 га, кадастровий номер :11:001:0003, що знаходиться у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, вартістю 231 940,00 грн;

- земельну ділянку, загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :11:001:0002, що знаходиться у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, вартістю 852 048,00 грн;

- земельну ділянку, загальною площею 0,221 га, кадастровий номер :11:001:0004, що знаходиться по АДРЕСА_6 , вартістю 533 390,00 грн;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель GLE 250D, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , вартістю 1 094 560,00 грн.

- частку у статутному капіталі ТОВ «Старлінк груп», вартістю 2 500,00 грн.

Всього на загальну суму 17 766 702,00 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність

ОСОБА_2 наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100,5 кв. м, вартістю 4 707 860,00 грн;

- машиномісце № НОМЕР_1 , яке розташовано у напівпідземній автостоянці по

АДРЕСА_2 , загальною площею 20,10 кв. м, вартістю 345 464,00 грн;

- машиномісце № НОМЕР_2 , яке розташовано у напівпідземній автостоянці по

АДРЕСА_2 , загальною площею 20,20 кв. м, вартістю 347 182,00 грн;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 90,3 кв. м, вартістю 8 027 513,00 грн;

- машиномісце № НОМЕР_4 у будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 16,8 кв. м, вартістю 691 147,00 грн;

- машиномісце № НОМЕР_3 , підвал літера «А», у будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 21,6 кв. м, вартістю 829 376,00 грн;

- квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 42,2 кв. м, вартістю 1 875 207,00 грн;

- автомобіль «Jaguar F-Pace», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 950 000,00 грн.

Всього на загальну суму 17 773 749,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 047,00 грн компенсації різниці вартості майна.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 150,50 грн, судові витрати у розмірі 30 000,00 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 26 772,11 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та підлягає поділу між ними, дозволяв суду першої інстанції здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об`єктів нерухомого майна, а не в ідеальних частках, а тому апеляційний суд вважав доцільним проведення у даній справі реального поділу майна між подружжям у спосіб виділення кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна.

Апеляційний суд пропонував позивачу ОСОБА_1 та його представнику надати суду свій варіант поділу спільного майна у натурі, однак на пропозицію апеляційного суду сторона позивача не відреагувала, вважаючи, що спірне майно підлягає поділу між сторонами у ідеальних долях.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у поділі земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0046, що знаходиться у с. Капустяна Обухівського району Київської області та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , а також квартири

АДРЕСА_9 і грошових заощаджень сторонами не оскаржувалося, тому не було предметом апеляційного перегляду.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи

До Верховного Суду 03 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 359/4356/18,

від 16 вересня 2020 року у справі № 754/10844/18, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19,

від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що здійснюючи поділ майна подружжя в натурі суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2 , взявши до уваги заяву останньої про зміну предмету позову, яку суд першої інстанції не прийняв до розгляду у зв`язку із пропуском строку на її подання, встановленого ЦПК України. Зазначає, що він не надавав згоди на отримання компенсації замість своєї частки у праві сумісної власності на майно. Посилається на те, що суд здійснив поділ майна всупереч принципу розумності та справедливості. Також зауважує, що суд апеляційної інстанції помилково прийняв докази про вартість спірного майна, які були подані ОСОБА_2 на стадії апеляційного провадження, оскільки остання не навела поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції.

До Верховного Суду 29 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня

2023 року, у якій просить її скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справа № 922/2685/19, від 06 вересня 2018 року справа № 552/2378/17, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково стягнув з нього на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу, не обґрунтувавши свого висновку та не навівши відповідного розрахунку.

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Зазначає, що обрання судом апеляційної інстанції варіанту поділу майна подружжя, за наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивачка, не може бути розцінене як вихід за межі позовних вимог, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16, від 23 лютого 2022 року у справі

№ 496/1069/18.

Зазначає, що виділення кожному з подружжя нерухомих об`єктів не є пропозицією грошової компенсації і регулюється положеннями статті 71 СК України, а тому відповідної згоди ОСОБА_1 не вимагається.

Вважає, що подані нею докази про вартість майна на стадії апеляційного провадження були зумовлені діями позивача, який визнавав її зустрічні позовні вимоги. Зазначені докази не підтверджували нові обставини справи, а мали технічне значення і були використані виключно з метою визначення дійсної вартості майна на момент його поділу між сторонами.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року.

07 грудня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2024 року прийнято до провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами фактичні обставини справи

З 19 серпня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року.

У період перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти було придбано таке майно:

- квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 22 липня

2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації;

- машиномісце №121, яке розташовано у напівпідземній автостоянці по

АДРЕСА_2 , загальною площею 20,10 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 07 червня

2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації;

- машиномісце № НОМЕР_2 , яке розташовано у напівпідземній автостоянці по АДРЕСА_2 , загальною площею 20,20 кв. м,

що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 07 червня 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 90, 30кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- машиномісце АДРЕСА_4 , загальною площею 16,80 кв. м; що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- машиномісце № НОМЕР_3 , підвал літера «А», у будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 21,60 кв.м, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 42,20 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 28 травня 2012 року, право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 жовтня 2017 року;

- квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 119, 60 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2017 року;

- будинок АДРЕСА_6 , загальною площею 111,60 кв. м, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

26 грудня 2018 року;

- земельну ділянку, загальною площею 0,2500га, кадастровий номер: :11:001:0045, що знаходиться по АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2007 року;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0003, загальною площею 0,0961га, що знаходиться у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня

2015 року;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0002, загальною площею 0,025га, що знаходиться у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня

2015 року;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :11:001:0004, загальною площею 0,221га, що знаходиться по АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року;

- автомобіль марки «Jaguar F-Pace», 2016 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 19 жовтня 2016 року;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «GLE 250D», 2015 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_1 17 вересня 2015 року на підставі довідки-рахунку;

- частку у статутному капіталі ТОВ «Старлінг Груп»;

- майнові права на квартиру АДРЕСА_12 , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав

від 28 травня 2012 року;

- майнові права на квартиру АДРЕСА_8 , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав

від 28 травня 2012 року;

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Оскільки судове рішення в частині відмови у поділі земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0046, що знаходиться у с. Капустяна Обухівського району Київської області та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , квартири

АДРЕСА_9 і грошових заощаджень сторонами, а також майнових прав на квартири № № 90 та 184 у будинку АДРЕСА_8 не оскаржується, то відповідно до статті 400 ЦПК України його законність в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг в межах їх доводів та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті

63 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Установивши, що сторони у справі під час перебування у шлюбі та за спільні кошти набули у власність квартиру АДРЕСА_10 , квартиру АДРЕСА_14 та машиномісця № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 на АДРЕСА_3 , машиномісця № № НОМЕР_4 , НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_11 , будинок

АДРЕСА_6 , земельну ділянку, загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :11:001:0045, земельну ділянку, загальною площею 0,0961 га, кадастровий номер :11:001:0003, земельну ділянку, загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :11:001:0002, земельну ділянку, загальною площею 0,221 га, кадастровий номер :11:001:0004, автомобілі Mercedes-Benz GLE 250D, 2015 року випуску, Jaguar F-Pace, 2016 року випуску, а також частку у статутному капіталі ТОВ «Старлінк груп», суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та підлягає поділу між ними в натурі відповідно до рівності часток кожного із подружжя.

ОСОБА_1 не заперечувався факт того, що спірне нерухоме майно є спільним майном подружжя.

Суд апеляційної інстанції врахував, що загальна вартість спільного сумісного майна подружжя, що є предметом поділу між сторонами у цій справі становить

35 537 951 грн, що підтверджується наданими відповідачкою звітами про оцінку майна, зробленими ТОВ «Оціночна компанія «Місто» у квітні 2023 року. Отже, внаслідок поділу кожна із сторін має отримати в особисту приватну власність у натурі таку кількість об`єктів нерухомості, вартість яких буде максимально наближеною до величини частки дружини/чоловіка, які є рівними та складають по 17 768 975,50 грн.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з вищевикладеного, врахувавши встановлений порядок користування спірним майном, правильно вважав у порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 доцільно виділити у власність квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 119,60 кв. м, вартістю 10 527 266грн, будинок

АДРЕСА_6 , загальною площею 111,60 кв. м, вартістю 3 672 950 грн, чотири земельні ділянки, які розташовані у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, загальною вартістю 2 469 426 грн, автомобіль Mercedes-Benz GLE 250D, 2015 року випуску, вартістю 1 094 560 грн, а також частку у статутному капіталі

ТОВ «Старлінк груп», вартістю 2 500 грн. Всього суд апеляційної інстанції виділив ОСОБА_1 майно на загальну суму 17 766 702 грн.

ОСОБА_2 суд виділив у власність решту майна, зокрема квартиру АДРЕСА_14 та машиномісця № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 , вартістю 5 400 506 грн, квартиру АДРЕСА_3 , машиномісця № № НОМЕР_4 , НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_5 , вартістю 9 548 036 грн, квартиру АДРЕСА_11 , вартістю 1 875 207 грн, а також автомобіль Jaguar F-Pace», 2016 року випуску, вартістю 950 000 грн.Всього суд апеляційної інстанції виділив

ОСОБА_2 майно на загальну суму 17 773 749грн.

Визначений судом апеляційної інстанції спосіб поділу майна відповідає презумпції рівності часток кожного з подружжя, оскільки у результаті його поділу кожен із колишнього подружжя одержує у натурі таку кількість об`єктів нерухомого майна, вартість яких є максимально наближеною до розміру ідеальної частки у спільному майні. При цьому, оскільки частка ОСОБА_2 є більшою від ідеальної долі на 7 047 грн, тому суд апеляційної інстанції одночасно з проведеним поділом правильно стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 зазначену суму грошової компенсації за відхилення від рівності часток подружжя.

При цьому Верховний Суд враховує, що жоден із сторін не просив відступити від засади рівності часток подружжя на підставі частини другої статті 70 СК України, а тому суд апеляційної інстанції здійснив поділ майна між сторонами порівно.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки про такий поділ, який здійснив суд, заявлено не було, помилкові, з огляду на те, що обрання судом апеляційної інстанції варіанту поділу майна подружжя, за наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просили сторони, не може бути розцінене як вихід за межі позовних вимог, оскільки суд вирішує спір в межах заявленого позову про поділ спільного майна подружжя та визначає спосіб поділу майна, який за установлених у кожній конкретній справі обставин, є найбільш прийнятним для обох сторін та відповідає засадам розумності та справедливості (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16, від 23 лютого

2022 року у справі № 496/1069/18).

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв на стадії апеляційного провадження надані ОСОБА_2 звіти про оцінку майна, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки суд першої інстанції, закриваючи підготовче провадження у даному спорі, у порушення вимог статті 12 ЦПК України не роз`яснив сторонам наслідки неподання доказів на підтвердження вартості спірного майна, а також не з`ясував вартість спірного майна, що призвело до неправильного вирішення спору.

Верховний Суд враховує, що суд апеляційної інстанції дотримався принципу змагальності сторін, надав можливість позивачу ОСОБА_1 та його представнику або погодити визначену вартість спірного майна або надати докази, які б спростували цю оцінку, однак наданим правом позивач та його представник не скористалися, відмовилися у призначенні відповідної експертизи посилаючись на те, що спірне майно не підлягає поділу у натурі.

При цьому апеляційний суд врахував неможливість вирішення спору про поділ майна подружжя без визначення вартості спірного майна на час розгляду справи судом, а тому правильно вирішив за можливе прийняти звіти про оцінку спірного майна.

З цих підстав не заслуговують уваги доводи касаційної скарги про неправильно визначену вартість спірного майна, оскільки на спростування наданих

ОСОБА_2 звітів про оцінку майна ОСОБА_1 не надав доказів на спростування цих звітів.

Слід зазначити, що вартість майна, що підлягає поділу між подружжям, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи в суді (висновки Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі

№ 127/7029/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 756/12009/15), а тому надані ОСОБА_2 звіти про оцінку майна дали суду апеляційної інстанції можливість поділити майно порівно виходячи із його вартості саме на час розгляду справи.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 359/4356/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 754/10844/18,

від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 13 січня 2021 року у справі

№ 264/949/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 є помилковими, оскільки у цих справах є різними встановлені судами фактичні обставини, тобто правовідносини не є подібними.

Зокрема, у справі № 209/3085/20, на відмінну від справи яка переглядається, сторони ділили тільки один об`єкт нерухомого майна, а тому воно не могло бути поділено в натурі на підставі статті 71 СК України.

Також суд касаційної інстанції не бере до уваги викладені у поясненнях

ОСОБА_1 від 04 грудня 2013 року доводи щодо невирішення судом апеляційної інстанції питання поділу майнових прав на квартири АДРЕСА_13 та АДРЕСА_8 , оскільки суд апеляційної інстанції вирішив позовні вимоги в цій частині, відмовивши у їх поділі, а також

ОСОБА_1 в цій частині судове рішення апеляційної інстанції не оскаржував, а просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким також відмолено у поділі цього майна.

Щодо додаткової постанови суду апеляційної інстанції

У касаційній скарзі на додаткову постанову ОСОБА_1 не погоджується із розміром стягнутих витрат на правову допомогу, в частині стягнення судового збору та інших судових витрат не навів мотивів незаконності постанови, а тому колегія суддів не перевіряє її правильність в цій частині.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_2 посилалася на те, що під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій вона понесла витрати на правову допомогу у розмірі

53 544, 21грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги надано копію договору про надання правової допомоги № CL0040, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «ЮНІТІ» 09 січня

2023 року, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 09 січня 2023 року, якою визначені ставки оплати послуг співробітників адвокатського бюро; копії рахунків оплати за надану правову допомогу

від 01 березня 2023 року на 18 727 грн, від 04 квітня 2023 року на 4 034 грн,

від 19 квітня 2023 року на 15 251 грн та квитанції про їх оплату; копію акту про надання правової допомоги від 22 квітня 2023 року з переліком наданих послуг на загальну суму 38 012грн; копію акту про надання правової допомоги № 0631 від 22 червня 2023 року з переліком послуг на загальну суму 15 532, 21 грн.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, апеляційний суд правильно вважав, що відшкодування на користь ОСОБА_2 підлягали витрати на правову допомогу у розмірі 26 772,11 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Щодо судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції

У грудні 2023 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу. На підтвердження понесених нею витрат позивачка за зустрічним позовом надала копії договору про надання правової допомоги від 09 січня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Іоніті», додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 09 січня 2023 року, акту про надання правової допомоги із найменуванням послуг (аналіз касаційної скарги ОСОБА_1 , релевантної судової практики, складання відзиву на касаційну скаргу, подання відзиву на касаційну скаргу), рахунків на суму 12 169,66 грн, квитанції на цю ж суму.

У січні 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому останній посилається, зокрема, на те, що дії щодо подання відзиву на касаційну скаргу із відвідуванням поштового відділення не можуть бути віднесені до жодної із видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З цими доводами ОСОБА_1 погоджується й суд касаційної інстанції.

Верховний Суд, оцінивши заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет співмірності зі складністю цієї справи та реальності таких витрат, а також дослідивши надані докази на підтвердження цих витрат, врахувавши клопотання ОСОБА_1 про зменшення цих витрат, з огляду на засади розумності і справедливості, дійшов висновку про стягнення із

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у Верховному Суді, у розмірі 10 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу (10 000 грн) відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони (аналіз касаційної скарги, релевантної судової практики та складання відзиву).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі поданих доказів, оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович