Справа № 716/918/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.07.2025 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючої судді - Пухарєвої О.В.,
секретаря судового засідання Кульки О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Заставна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», в особі представниці Дараган Ю.О., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: за договором позики № 74831615 від 16.02.2022, укладеним відповідачем з ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 6124грн; за кредитним договором № 102434131 від 23.02.2022, укладеним між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН», за яким відповідач отримала позику в розмірі 7000 грн на умовах повернення кредитів, сплати процентів за їх користування та комісії.
В обґрунтування позову представник позивача посилалася на те, що у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у відповідачки перед первісними кредиторами виникла заборгованість за договорами № 74831615 від 16.02.2022, та № 102434131 від 23.02.2022 відповідно розмірі 10 067,82 грн та в розмірі 8890 грн.
ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на підставі договорів факторингу: № 14/06/21 від 14.06.2021 та № 16072024 від 16.07.2024 набуло прав грошової вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаними відповідними кредитними договорами. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вищезазначеними договорами на загальну суму 18 957, 82 грн та вирішити питання про судові витрати.
Ухвалою судді від 27.05.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін .
Представник позивача до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, просила позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить направлення судової повістки про виклик в судове засідання та повернутий до суду конверт з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з відсутністю за вказаною адресою.
Відповідно до п. 2 ч. 7, п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Таким чином, суд вважає ОСОБА_1 такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином.
Враховуючи неявку в судове засідання відповідачки, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності сторін по справі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши позовну заяву, надані письмові докази, суд приходить до таких висновків.
Щодо договору позики № 74831615 від 16.02.2022.
Встановлено, що відповідно до договору позики (ануїтет) № 74831615 від 16.02.2022, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит в розмірі 6124,00 грн на банківський рахунок строком на 64 днів ( до 20.04.2022) та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за денною процентною ставкою в розмірі 1,6 %.
Договір № 74831615 від 16.02.2022, укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором YsGhQi4Ub2 (а.с. 8-10).
На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин позивачем надано копію підписаного відповідачем 16.02.2022 договору позики, що є підтвердженням того, що попередньо відповідач ознайомилася з загальнодоступними Правилами надання грошових коштів у позику, розміщеними на сайті первинного кредитора.
З матеріалів справи судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, за яким перший відступив, а другий набув права вимоги за договорами, зазначеними в реєстрі боржників (а.с.11-12).
Відповідно до Додаткової угоди №2 від 28.07.2021 (а.с. 13), Додаткової угоди №12 від 27.10.2023 (а.с.14), Акту прийому передачі Реєстру Боржників № 11 від 27.10.2023 (а.с.15), витягу з реєстру боржників № 11 від 27.10.2024 (а.с. 16) до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 74831615 від 16.02.2022 на суму заборгованості в розмірі 10 067,82 грн (а.с.16).
Згідно з розрахунком заборгованості позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 74831615 від 16.02.2022 станом на 31.03.2025 заборгованість відповідачем не погашена, залишок заборгованості складає 10 067,82 грн, з яких: 6124,00 грн - загальна заборгованість за основною сумою боргу; 3943,82 грн - сума заборгованість за відсотками (а.с. 17).
За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно з ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності
Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором, у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом.
Аналогічні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19.
У справі, що розглядається позивач первинних облікових бухгалтерських документів суду не надав, про здійснення ним досудових заходів забезпечення доказів не вказував, клопотання про витребування таких доказів не подавав, хоч і не був позбавлений права заявити відповідне клопотання під час розгляду справи у суді.
Також на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу відповідачу кредитних коштів за зазначеним договором позики позивачем не надано документів, які передбачені ст.ст.22, 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ був завершеними.
Отже позивачем не доведено перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 за вказаними вище договором позики № 74831615 від 16.02.2022 . Таким чином позивачем не доведено існування у ОСОБА_1 заборгованості за укладеним договором позики, оскільки не надано доказів перерахування коштів на належний відповідачу розрахунковий чи картковий рахунок, а надані позивачем документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за вказаними кредитними договорами.
Крім цього в матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правомірність здійсненого позивачем розрахунку боргу відповідача.
При цьому суд наголошує, що укладаючи договори факторингу позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не був позбавлений права вимагати первинні бухгалтерські документи у первісного кредитора.
Розрахунок заборгованості за вказаним вище кредитним договором, на який посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з визначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у позику, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом та пені.
Таким чином, укладення договору позики і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позовній заяві, набуття права грошової вимоги позивача до відповідача позивачем не доведено.
За таких обставин, враховуючи вищенаведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з відповідача за договором позики № 74831615 від 16.02.2022 у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог.
Щодо кредитного договору № 102434131 від 23.02.2022.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Факт виконання ТОВ «МІЛОАН» свого зобов`язання з безготівкового переказу на картковий рахунок ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 сім тисяч гривень кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням 40363368 від 23.02.2022 (а.с. 32).
Щодо виконання ОСОБА_1 зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 102434131 від 23.02.2022 суд враховує таке:
Як слідує із розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення) (а.с. 34) та витягу з Реєстру боржників (а.с. 39), ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання з повернення кредиту - 7000 грн, процентів за користування кредитом - 1400 грн і сплати комісії - 490 грн.
Відповідач доказів на спростування позовної заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, який є предметом цього позову, суду не надала.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
16 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів " укладено договір факторингу № 16072024 (а.с. 36-37), у відповідності до умов якого ТОВ "МІЛОАН" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов?язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить Клієнту
Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід?ємною частиною Договору.
Відповідно до п. 1.2. Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору.
16 липня 2024 року ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" підписали акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 16072024 (а.с. 39). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року (а.с. 17) ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 102434131 від 23.02.2022, боржником за яким ОСОБА_1 , в сумі 8890 гривень, з яких: 7000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 1400 гривень - сума заборгованості за відсотками, 490 гривень - сума заборгованості за комісією.
Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови Договору факторингу, на теперішній час ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" є кредитором у зобов`язанні за Договором про надання споживчого кредиту № 102434131 від 23.02.2022 і саме йому належить право вимоги за цим договором до ОСОБА_1 в загальному розмірі 8890,00 грн.
За таких обставин, позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 підлягає задоволенню в цій частині на загальну суму 8890 грн.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 18 957,82 гривень, сплативши 3028 гривень судового збору (а.с. 7). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 8890 гривень, що складає 46,89 % від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат з відповідача, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору (а.с. 5) підлягає в розмірі 46,89 % , що становить 1419, 83 гривень
Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки в судове засідання, призначене на 12:00 год. 26.06.2025 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 01.07.2025 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 01.07.2025.
Керуючись ст.ст.204, 207, 512, 514, 634, 638, 1048, 1049,1054, 1055, 1077, 1078, 1080,108 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення до Чернівецького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 01.07.2025.
Суддя Олена ПУХАРЄВА