ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 червня 2025 року

м. Чернівці

справа № 718/3963/24

провадження №22-з/822/48/25

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Половінкіної Н.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Височанської Наталії Казимирівни, Лисака Ігоря Никодимовича, Литвинюк Ірини Миколаївни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно набутих коштів, списання безпідставного боргу, відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року, додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2025 року, апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року, додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2025 року, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року.

ОСОБА_1 30 червня 2025 року подано до Чернівецького апеляційного суду заяву про відвід колегії суддів у складі Височанської Н.К., Лисака І.Н., Литвинюк І.М. з підстав порушення норм процесуального права, зокрема, відкриття апеляційного провадження після закінчення тридцятиденного строку з дня проголошення оскаржуваного рішення за відсутності ухвали суду про поновлення строку, постановлення ухвали про відкриття провадження за спливом 21 дня з дня надходження апеляційної скарги, наявності інших обставин, що викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів у розгляді справи.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2025 року відвід, заявлений ОСОБА_1 колегії суддів у складі Височанської Н.К., Лисака І.Н., Литвинюк І.М., визнано необґрунтованим.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Височанської Н.К., Лисака І.Н., Литвинюк І.М., передано для вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року вирішення питання про відвід колегії суддів у складі Височанської Н.К., Лисака І.Н., Литвинюк І.М. у справі №718/3963/24 передано судді Половінкіній Н.Ю., яка не входить до складу суду, що розглядає цю справу.

Відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно із частиною 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож, слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» (безсторонність) судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема, принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою, вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року вбачається: «52. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58). 53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).».

У пункті 32 рішення у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 липня 2010 року зазначено, що навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, п.26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, п.45.

За змістом пункту 2.5 Бангалорських принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23:

-суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку,

якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді;

-суддя не може бути відсторонений від участі у розгляді справи в тому

випадку, коли жодний інший суд не може бути призначений для розгляду даної справи або через терміновий характер справи, коли зволікання в її вирішенні може призвести до серйозної судової помилки.

Перевіряючи заяву ОСОБА_1 про відвід в контексті наведених у ній доводів та враховуючи згадані вимоги закону вважаю, що підстав для задоволення відводу немає.

Доводи ОСОБА_1 не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів у об`єктивності та неупередженості колегії суддів у складі Височанської Н.К., Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

Сумніви у неупередженості судді повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях (рішення Європейського суду з прав людини від 26 вересня 2019 року у справі «Іііе v. Romania», заява № 26220/10).

Крім того, зміст заяви про відвід колегії суддів у складі Височанської Н.К., Литвинюк І.М., Лисака І.Н. свідчить про незгоду з процесуальним рішенням суддів.

Вказане не може констатувати наявність обставин, що вказують на сумніви щодо об`єктивності та неупередженості суддів, а є реалізацією суддею своїх повноважень, передбачених нормами ЦПК України.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта стаття 36 ЦПК України).

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 липня 2022 року у справі №161/19560/18.

Зважаючи на вказане заявлений відвід із наведених у ньому підстав слід вважати необґрунтованим, оскільки зазначені обставини не вказують про необ`єктивність чи упередженість судді.

Жодних інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності чи неупередженості колегії суддів у складі Височанської Н.К., Литвинюк І.М., Лисака І.Н. заявником не наведено.

З огляду на викладене, зазначені заявником обставини не вказують на наявність підстав для відводу в порядку ст.36 ЦПК України, оскільки заявлений відвід судді ґрунтується лише на особистій суб`єктивній думці заявника, а тому заява про відвід є необґрунтованою та в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст. 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Височанської Наталії Казимирівни, Лисака Ігоря Никодимовича, Литвинюк Ірини Миколаївни у цивільній справі №718/3963/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Половінкіна