н/п 2-др/490/16/25 Справа № 490/8346/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

01 липня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивач адвоката Коренко Т.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком ,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) , в розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01 березня 2022 року і до повноліття дитини.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 грн 40 коп. судового збору сплаченого за подачу позову до суду.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 грн 40 коп. судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - відмовлено.

17 червня 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокатка Коренко Т.В. подала до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просить стягнути на користь позивачки з відповідача ОСОБА_2 судові витрати з професійної правничої допомоги у розмірі 220 000,00 грн. До заяви долучила розрахунок гонорару.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином через систему Електронний Суд.

Представник відповідача адвокат Демченко Н.,В надала письмові заперечення на заяву, в якій просить визнати відсутніми процесуальні підстави для ухвалення додаткового рішення, передбачені ст.270 ЦПК України та відмовити у задоволенні заяви адвоката Коренко Тетяни Володимирівни яка представляє інтереси ОСОБА_1 , щодо стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 220 000 гривень.

Звертає увагу, що Верховний Суд наголошує, що питання про розподіл витрат на правничу допомогу загалом має вирішуватися судом одночасно з ухваленням рішення по суті спору, а розгляд цього питання після вирішення справи лише за наявності визначених законом передумов. Такими передумовами є, зокрема, неможливість подати докази розміру понесених витрат завчасно з поважних причин та обов`язкове подання відповідного клопотання до закінчення судових дебатів. Іншими словами, сторона повинна до виходу суду до нарадчої кімнати заявити про намір стягнення витрат та необхідність подати докази протягом визначеного строку. Верховний Суд чітко роз`яснив, що надана процесуальним законом можливість подати докази витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення не є способом заново заявити не заявлене раніше клопотання про розподіл витрат, а лише механізмом підтвердження вже заявлених витрат. Якщо ж сторона взагалі не порушувала питання про компенсацію витрат до завершення розгляду справи, то після ухвалення рішення вона не має права вперше заявляти такі вимоги під виглядом додаткового рішення. У такому разі відсутня сама предметна підстава для ухвалення додаткового рішення: суд нічого не пропустив у резолютивній частині рішення, адже Позивач не заявляв вимоги про витрати у встановлений спосіб. Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22).

У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року в справі № 160/16902/20 зазначено, що "за загальним правилом, питання про стягнення витрат на правову допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви "про це" до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу".

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 372/5151/23 зазначено, що "заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

У постанові Верховного Суду від 23.01.2024 (справа №380/12348/22) зроблено висновок, що якщо сторона не навела причин неподання доказів витрат вчасно і подає заяву про додаткове рішення без такого обґрунтування, це є підставою залишити її заяву без розгляду як таку, що не відповідає вимогам закону .

Зазначає, що позивач за первісним позовом (його представник адвокат Коренко Т.В.) не подавав жодних заяв чи клопотань про стягнення витрат на правничу допомогу ні в позовних вимогах, ні під час розгляду справи до закінчення судових дебатів. Заява від 17 червня 2025 року фактично є новою вимогою, заявленою постфактум, без пояснення причин несвоєчасності. Такий підхід суперечить вимогам процесуального закону щодо граничних строків заявлення вимог про витрати. Отже, оскільки позивач за первісним позовом та її представник адвокат Коренко Т.В. не заявляли належним чином вимог про компенсацію витрат до ухвалення рішення, немає підстав для ухвалення додаткового рішення за ст. 270 ЦПК України, а заява представника адвоката Коренко Т.В. позивача за первісним позовом підлягає залишенню без розгляду або відхиленню судом як подана з порушенням процесуальних вимог щодо строків та порядку вирішення питання про судові витрати.

Вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового судового рішення суд дійшов наступних висновків.

У частинах першій, другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позовута (або)значенням справидля сторони,в томучислі впливомвирішення справина репутаціюсторони абопублічним інтересомдо справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, визначальною умовою для можливості ухвалити додаткове судове рішення щодо відшкодування судових витрат, в даному випадку на правничу допомогу, має бути наявність відповідної заяви сторониу справі та відповідних доказів, які подані до закінчення судових дебатів у справі.

У випадку подання стороною справи до суду заяви про надання доказів про витрати, які вона сплатила за професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи, у п`ятиденний строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку.

Як послідовно визначено Верховним Судом, прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат. З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Суд зазначає, що позивачем за первісним позовом та її представником ні при поданні позову, ні при поданні додаткових пояснень по справі та інших заяв з процесуальних питань не було подано до суду відповідну заяву про відшкодування витрат, не заявлено про це навіть у позові, до якого долучено було лише ордер адвокатат та Договір № 68 про надання правоовї допомоги , де не визначено суму гонорару, що могло надати позивачці право щодо надання відповідних доказів суду за для вирішення питання відшкодування правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому представник позивача приймав участь у судових дебатах, і під час судових дебатів також не заявив суду, що відповідні докази витрат на правову допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною 8 ст. 141 ЦПК України.

Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивача представник подав до суду лише 17.06.2025 року, тобто після того, як суд першої інстанції ухвалив рішення по справі.

До цього позивач із заявами такого змісту не звертався, документів, які б підтверджували понесені ним витрати на правничу допомогу до суду не подавав, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, як і призначати судове засідання для його вирішення відповідно до ч.7 ст. 265 ЦПК України.

Відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для ухвалення додаткового судового рішення, а тому заява позивача підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 137, ч.8 ст. 141, 265, 270 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позиваач адвоката Коренко Т.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 490/8346/29 - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 352-353 ЦПК України .

Суддя О.А. Гуденко