Провадження № 2-о/127/333/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Мельник А.С.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , та вона є власницею зазначеного майна. Разом з нею в будинку проживає її дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які систематично вчиняють відносно неї домашнє насильство, що полягає в образах, фізичному насильстві. Поведінка ОСОБА_3 по відношенню до заявниці є нестерпною та неприпустимою, вона зловживає алкольними напоями, влаштовує сварки, кричить, ображає, принижує, погрожує, виганяє з будинку, висловлюється в сторону заявниці нецензурною лайкою, порушує спокій та порядок проживання в будинку. За вказаних обставин заявниця просила суд видати обмежувальний припис терміном 6 (шість) місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 та покласти на неї наступні обов?язки: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , РНОКПП, НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку, особисто і через третіх осіб.

Ухвалою суду від 24.06.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала та просила задовольнити. Вказала, що її дочка ОСОБА_3 постійно її ображає, погрожує фізичною розправою, психологічно подавляє, виганяє з дому та лається.

Представник заявниці ОСОБА_2 в судовому засіданні присила суд заяву задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви у повному обсязі. Вказала, що з матір`ю у неї складні відносини, вони постійно конфліктують, однак, обмеження перебувати за місцем проживання буде порушувати її право на житло, оскільки іншого житла вона не має.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с.5).

Відносно ОСОБА_3 27.08.2024 року було видано терміновий заборонний припис (а.с.6).

Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.7-8).

Таким чином, необхідність видачі обмежувального припису ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що її дочка ОСОБА_3 неодноразово вчиняла щодо неї психологічне та фізичне насильство.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на ньогообов`язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкоду у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами дослідження фактичних обставин справи та наданих доказів, суд приходить до висновку, що перед судом доведено відповідні ризики, які обумовлюють безальтернативну необхідність застосування судом до ОСОБА_3 запропонованих заявником спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Застосування таких заходів в повній мірі відповідає інтересам заявниці, яка не бажає бачитись та спілкуватись з ОСОБА_3 , оскільки вона боїться повторення неправомірних дій зі сторони дочки.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82, 350-1-350-8, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис терміном 6 (шість) місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 та покласти на неї наступні обов?язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , РНОКПП, НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку, особисто і через третіх осіб.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП, НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 01.07.2025 року.

Суддя: