Дата документу 30.06.2025
Справа № 2-571/11
Провадження № 4-с/334/12/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кислициної Юлії Дмитрівни у виконавчому провадженні №53522613, стягувач ОСОБА_2 , щодо не зняття арешту з всього майна боржника та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2025 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Штабовенко Денис Всеволодович, на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кислициної Юлії Дмитрівни у виконавчому провадженні №53522613, стягувач ОСОБА_2 , щодо не зняття арешту з всього майна боржника та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №53522613 з примусового виконання виконавчого листу №2-571/211, виданого 28.09.2011 Якимівським районним судом Запорізької області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2011 і до досягнення дитиною повноліття.

В межах здійснення примусового виконання стягнення аліментів, у зв`язку із наявністю заборгованості, на майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт. В той же час, наразі заборгованість за аліментами погашена в повному обсязі. Однак, боржник листом від 03.04.2025 №36991/5 був повідомлений про відсутність підстав у державного виконавця для винесення постанови про зняття арешту з майна.

Заявник вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з всього майна боржника та просить суд зобов`язати державного виконавця зняти арешти.

Відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Якимівського районного суду Запорізької області на Ленінський районний суд міста Запоріжжя (газву змінено на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя).

Селище міського типу Якимівка Запорізької області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України і відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російської федерацією станом на 10 грудня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Отже, Якимівський районний суд Запорізької області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на території, яка не контролюється органами влади України, дані про передачу справ, що перебували в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області, в тому числі й цивільної справи №2-571/2011, до Ленінського районного суду м. Запоріжжя відсутні.

На підставі зазначеного, судом ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження по справі №2-571/2011 Якимівського районного суду Запорізької області за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та ухвалою від 16.04.25р. зупинено провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі №2-571/2011 Якимівського районного суду Запорізької області за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

28 травня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Штабовенко Дениса Всеволодовича про поновлення провадження в справі. Зазначав, що 12 травня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коломаренко К.А. постановив ухвалу про відновлення втраченого судового провадження в частині змісту рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 28.09.2011 року у цивільній справі №2-571/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення коштів на непрацездатну дружину.

03 червня 2025 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження в справі, призначено судове засідання на 30 червня 2025 року о 16.00 год.

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Штабовенко Денис Всеволодович в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд скарги без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кислицина Юлія Дмитрівна просила розглянути скаргу без її участі.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 28.09.2011 року рішенням Якимівського районного суду Запорізької області у цивільній справі №2-571/11, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду, судом 28.09.2011р. був виданий виконавчий лист №2-571/11 відносно боржника ОСОБА_1 , який з 19.10.2011 неодноразово перебував на виконанні у різних відділах державної виконавчої служби.

Після неодноразових повернень стягувачу, про що свідчать відмітки на виконавчому листі, згідно постанови від 04.05.2017, провадження з його виконання під №53522613 було відкрито Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

13.03.2019, згідно відповідної постанови, виконавче провадження №53522613, внаслідок зміни місця проживання боржника, прийняв Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яке і перебуває там на цей час.

Згідно наявних матеріалів справи, в межах виконання виконавчого листа від 28.09.2011 №2-571/11, у зв`язку із наявністю заборгованості по аліментам, на майно боржника було накладено арешт.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 139135254 судом встановлено, що 25.05.2012р. Комунарським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (державний виконавець Рузавіна Ю.Д.) було винесено постанову про арешт майна боржника, у вигляді невизначеного майна, всього нерухомого майна.

Відповідно до постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (державний виконавець Кисліціна Ю.Д.) від 14.11.2024 про арешт майна боржника судом встановлено, що до боржника застосовано арешт на все майно та кошти боржника.

03.04.2025 боржником на адресу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяву, в якій він повідомив про повне погашення заборгованості та просив зняти арешт з майна.

За наслідками цього, головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кислицина Юлія Дмитрівна в межах виконавчого провадження №53522613 винесла чотири постанови, якими скасувала тимчасові обмеження щодо боржника у праві керування транспортними засобами, користуванні вогнепальної зброєю, полюванні, виїзду за межі України.

Підставою винесення зазначених постанов вказано повне погашення заборгованості з аліментів та її відсутність станом на 03.04.25. Також, погашення заборгованості підтверджується листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.04.25 №36991/5.

Цим же листом ОСОБА_1 відмовлено у знятті арештів, внаслідок відсутності підстав у державного виконавця для винесення постанови про зняття арешту з майна з посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження у відповідності до ст.447 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року №904/51/19.

Таким чином, оскільки підставами та предметом поданої скарги є захист майнових прав заявника щодо законності подальшого обтяження у вигляді арешту його майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, у якому останній є боржником, суд вважає, що в даному випадку заявником обрано належний спосіб захисту шляхом подачі скарги в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно ст. 1 Закону України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження», який діяв на момент відкриття виконавчого провадження №39305795 та до повернення виконавчого документу стягувачу (далі - Закон №606-ХІV), а також Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» в діючій редакції (далі Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону №606-ХІV та п.1 ч.1 ст.10 Закону №1404-VІІІ, одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника.

Згідно ч.1 ст.52 Закону №606-ХІV та ч.1ст.48 Закону №1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 57 Закону №606-ХІV та ч.ч.1, 2 ст.56 Закону №1404-VІІІ передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника.

Підстави для зняття арешту з майна боржника за рішенням суду або державним виконавцем визначені ст.60 Закону №606-ХІV та ст.59 Закону №1404-VІІІ.

Як встановлено судом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна міститься запис про обтяження за реєстраційним номером 12540244, зареєстроване 25.05.2012, 11:43:49 за №12540244 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 40. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32220592, 25.05.2012, Державний виконавець Рузавіна Ю.Д. Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.

Також в матеріалах справи наявна постанова Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.11.2024р. про арешт майна боржника.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові винесеної 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11 визначив, що «відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно боржника у виконавчих провадженнях, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у інший спосіб.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21),в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21),в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, збереження арешту майна боржника з метою запобігання утворення заборгованості за аліментами в майбутньому суперечить положенню статті 15 ЦК України, оскільки захисту підлягає лише порушене право.

Більш того, як встановлено судом, боржник проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже має джерело доходів, з яких утримуються аліменти. Так само 03.04.25 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника саме у вигляді отримуваної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу: у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані тішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись статтями: 353, 354, 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Штабовенко Денис Всеволодович, на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кислициної Юлії Дмитрівни у виконавчому провадженні №53522613, стягувач ОСОБА_2 , щодо не зняття арешту з всього майна боржника та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № 53522613 щодо не зняття арештів з всього майна боржника.

Зобов`язати посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешти з майна боржника ОСОБА_1 , які накладені при примусовому виконанні виконавчого листа від 28.09.2011р. №2-571/11, виданого Якимівським районним судом Запорізької області, а саме: 25.05.2012р. Комунарським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника, у вигляді невизначеного майна, всього нерухомого майна; 14.11.2024р. Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) постановою про арешт майна боржника, у вигляді арешту всього майна та коштів боржника.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Заявник (боржник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Орган примусового виконання, рішення посадових осіб якого оскаржуються: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), , місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, вулиця Брюлова, буд. 5.

Суддя Д.О. Ісаков