Провадження № 2/643/4734/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Олійник О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на користь його користь грошові кошти, сплачені у якості авансу (завдатку) за договором про наміри від 16.10.2024 року у розмірі 7000 доларів США, та штраф за невиконання зобов`язання за договором про наміри від 16.10.2024 року в сумі 7000 доларів США, а всього 14 000 доларів США.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 року, головуючим визначено суддю Олійника О.О.

Суддя, перевіривши матеріали позовної заяви, вважає, що позовна заява не може бути прийнята до розгляду Салтівським районним судом міста Харкова та підлягає направленню за підсудністю з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову позивачем визначено вимогу про стягнення грошових коштів, сплачених в якості авансу (завдатку) за договором-зобов`язанням укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна 1/3 частки трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Індустріальному районі м. Харкова.

Процесуальним законодавством передбачено наступні види підсудності: загальна (стаття 27 ЦПК України), альтернативна (стаття 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України) та виключна (стаття 30 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, якою регулюються вимоги виключної підсудності, позови, що виникають із приводу нерухомого майна або основної його частини, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомою річчю, а тому усі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19) дійшла, зокрема, таких висновків:

- нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення;

- майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав;

- виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

З матеріалів позовної заяви та додатків до неї також убачається, що позивач просить стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти, сплачені ним в якості авансу (завдатку) за договором-зобов`язанням укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна 1/3 частки трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Індустріальному районі м. Харкова, а отже спір відноситься до територіальної підсудності (юрисдикції) Індустріального районного суду міста Харкова, тобто не належить до підсудності Салтівського районного суду міста Харкова.

Таким чином, судом встановлено, що підстави для визначення підсудності даної справи за Салтівським районним судом міста Харкова відсутні, враховуючи норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України, оскільки нерухоме майно, знаходиться в Індустріальному районі міста Харкова.

Отже, суд доходить до висновку про те, що дана цивільна справа повинна бути передана до належного суду, а саме до Індустріального районного суду міста Харкова, тобто для розгляду за місцезнаходженням нерухомого майна, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові ВП ВС від 16.02.2021р. у справі №911/2390/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України (в даному випадку ст. 30 ЦПК) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Крім того, таке рішення суду повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини висловив міркування у пункті 24 про те, що як було встановлено фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, відповідність вимозі «суд встановлений законом» передбачає існування та дотримання таких передумов: законодавча основа створення та функціонування суду; діяльність суду на підставі та відповідно до норм закону; реалізація судом визначених законом повноважень у спосіб, передбачений законом, тобто з дотриманням процесуальних правил.

На підставі викладеного, керуючись ст. 28, 31, 187, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Передати за підсудністю цивільну справу № 643/10783/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу, на розгляд до Індустріального районного суду міста Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя - О.О. Олійник