Справа № 342/1521/24
Провадження № 22-ц/4808/938/25
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Максюти І.О.,

учасники справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року, яке ухвалене судом у складі судді Федів Л.В.,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 кредитного договору № 2299-1619-1 від 14.11.2023 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 365 днів, до 13.11.2024 року, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та був підписаний 14.11.2023 року о 12:58:24 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 354913 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідач в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, що відображена у Розрахунку заборгованості.

Позивач зазначив, що звертає стягнення виключно на заборгованість за простроченими процентами та сумою кредиту за період з 14.11.2023 року по 13.11.2024 року.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2299-1619-1 від 14.11.2023 у розмірі 68875,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 63875,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 14.11.2023 по 13.11.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №2299-1619-1 від 14.11.2023 у розмірі 68875 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 4000 грн витрат на правову допомогу.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що судом першої інстанції не застосовано ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.п. 4.1, 4.2, 4.8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ №254 від 18.06.2003 року. В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором.

Договір про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорт споживчого кредиту не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитного договору мали бути перераховані кредитні кошти, що унеможливлює виконання взятих кредитором на себе зобов`язань за вказаним договором щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів.

Розрахунок заборгованості, який надано позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості, містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків

Посилається на неправильне застосування судом першої інстанції ст. ст. 1046, 1047 ЦК України та не застосування п.п. 1.3, 1.13, 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Посилаючись на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначив, що оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у сумі 63875,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту в сумі 5000,00 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, розмір процентів підлягає зменшенню.

Також скаржник вважає неспівмірними витрати на правову допомогу зі складністю справи, сумою заборгованості, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.

Зазначає, що категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною, позовна заява складається з дев`яти аркушів та є типовою, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» зазначив, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким Позичальник ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідно до укладеного кредитного договору № 2299-1619-1 від 14.11.2023 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн, строком на 365 днів до 13.11.2024 року, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Зазначив, що відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I Закону України «Про споживче кредитування» поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір укладено до набрання чинності Законом №3498-ІХ, зміни до Кредитного договору, що укладений з Відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки яка є фіксованою немає. Договір № 2299-1619-1 від 14.11.2023 року укладений між сторонами, є чинним, не визнаний недійсним, судовими рішеннями не встановлена його нікчемність чи неукладеність.

Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надав належних, допустимих та достатніх доказів на спростування його правильності.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 68 875 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Ухвалою Івано-Франківського від 23 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами ТОВ «Фінансова компанія «Процент» отримало через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

Копію зазначеної ухвали ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримали через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 04.11.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2299-1619-1, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн, строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за кредитним договором №2299-1619-1 від 14.11.2023 станом на 18.12.2024 складає 68875,00 грн, з яких: 5000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 63875, 00 грн прострочена заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2299-1619-1 від 14.11.2023 у розмірі 68875 грн.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 14.11.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2299-1619-1, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грин, строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Кредитний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Факт отримання кредитних коштів відповідачем у сумі 5000 грн за договором №2299-1619-1 від 14 листопада 2023 року підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту, яке здійснювалося за допомогою системи Fondy на картковий рахунок, вказаний відповідачем в анкеті-заяві та випискою про рух коштів по картці НОМЕР_3 .

Інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250305/60909-БТ від 14.03.2025 стверджується, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ).

Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 за період з 14.11.2023 по 15.11.2023 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_6 .

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_4 за період з 14.11.2023 по 15.11.2023 ОСОБА_1 у період з 14.11.2023 по 15.11.2023 користувався кредитними коштами в сумі 5000,00 грн, які були зараховані на його кредитну карту 14.11.2023.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2299-1619-1від 14.11.2023, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 18.12.2024 складає 68875,00 грн, з яких: 5000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 63875, 00 грн прострочена заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам, у період з 14.11.2023 по 13.11.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 14 листопада 2023 року між сторонами укладено кредитний договір №2299-1619-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 365 днів.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитний договір №2299-1619-1 містить персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер карткового рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти. Також в даному кредитному договору визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору та строк дії договору. Процентна ставка за користування кредитом відповідно до п.1.2 кредитного договору, складає у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5%). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.

Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 10 днів, що відображено в додатку №1 до кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно п. 4.2 кредитного договору, нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Тобто, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 10 днів.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 3,5% у період з 14.11.2023 по 13.11.2024 року. Загальна сума нарахованих відсотків становить 63875, 00 грн.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про укладання ОСОБА_1 та ТОВ СК «Процент» кредитного договору та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед ТОВ СК «Процент» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000,00 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 63875, 00 грн простроченої заборгованості по нарахованим та не сплаченим процентам з огляду на таке.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року по 30 жовтня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом становить не може перевищувати 1% від суми кредиту за кожен день.

Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.

Кредитний договір №2299-1619-1 від 14.11.2023 року укладений строком 365 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище закон і доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору №2299-1619-1 від 14.11.2023 року процентна ставка становить 3,5%, отже з 14 листопада 2023 року до 24 грудня 2024 року (до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року), застосовується процентна ставка за користування кредитом, яка визначено умовами кредитного договору №2299-1619-1 від 14.11.2023 року, а саме 40 днів * 5 000 грн * 3,5% = 7000 грн.

Починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день - 120 днів *(5000 гривень * 2,5%) і становить 15 000 гривень.

Починаючи з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року - 120 днів *(5000 гривень * 1,5%) і становить 9 000 гривень.

Починаючи з 20 серпня 2024 року по 13 листопада 2024 року - 86 дні *(5000 гривень * 1 %) і становить 4300 гривень.

Загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку договору становить 35 300 гривні.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, помилково не застосував до даних правовідносин Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року та безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Процент» вказану позивачем заборгованість в повному обсязі, що суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність первинних бухгалтерських документів та те, що договір про надання фінансового кредиту не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитного договору мали бути перераховані кредитні кошти.

З матеріалів справи встановлено, що пунктом 1.7 договору №2299-1619-1 від 14.11.2023 року передбачено, що Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_3 , що належить позичальникові. Переказ коштів здійснюється через платіжний сервіс FONDY.

Згідно наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації №20.1.0.0.0/7-250305/60909-БТ від 14.03.2025 підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ).

Факт перерахування кредитних коштів у сумі 5000 грн за договором №2299-1619-1 від 14 листопада 2023 року підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту, яке здійснювалося за допомогою системи Fondy на картковий рахунок НОМЕР_3 .

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_4 за період з 14.11.2023 по 15.11.2023 ОСОБА_1 у період з 14.11.2023 по 15.11.2023 користувався кредитними коштами в сумі 5000,00 грн, які були зараховані на його кредитну карту 14 листопада 2023 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц.

Таким чином, системний аналіз матеріалів справи, зокрема, виписка по вказаному рахунку за період з 14.11.2023 -15.11.2023 року в сукупності з іншими доказами, дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем за кредитним договором №2299-1619-1 від 14.11.2023 року.

Відповідачем не надано до суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були отримані відповідачем.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача, що судом не враховано ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», заборгованість за кредитним договором №2299-1619-1 від 14.11.2023 у розмірі 40 300 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 35 300,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 14.11.2023 по 13.11.2024 року..

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1470 (а.с. 89).

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4 542 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.05.2025 року (а.с. 207).

Позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Процент» задоволено на 58,51%, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1417,34 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 41,49% тому з ТОВ ТОВ «Фінансова компанія «Процент» на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1884,48 грн.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Провівши взаємозалік судового збору, остаточно з ТОВ «Фінансова компанія «Процент» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 467,14 грн (1884, 48 грн 1417,34 грн).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

З аналізу частини третьої статті 141ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, провадження № 14-20цс22).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137 ЦПК України).

Отже, в силу приписів наведених вище норм для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір(позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 10000 грн.

До позовної заяви позивачем додано копію договору про надання правничої допомоги № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року про надання юридичних послуг, довіреність від 03.06.2024 року, якою ТОВ «ФК Процент» уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси товариства, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року та витяг до нього.

З витягу до акту прийому-передачі наданих послуг згідно договору № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року вбачається, що відповідно до умов договору адвокатом підготував позовну заяву про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 , вартість послуги 9000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 , вартість послуги 1000 грн.

Матеріалами справи підтверджується обсяг наданих адвокатом правничих послуг по справі.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи, сумою заборгованості, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.

Зазначає, що категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною, позовна заява складається з дев`яти аркушів та є типовою, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

Проте з матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не було подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові Верховного суду від 21 травня 2025 року у справі № 369/10615/19 зазначено «Касаційний суд акцентує увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності відповідного заперечення іншої сторони, яка вказує на неспівмірність витрат та наводить відповідне обґрунтування, за потреби - з наданням доказів невідповідності заявлених витрат цим критеріям.»

Отже, оскільки до суду першої інстанції відповідачем не було подано заперечення щодо співмірності витрат на правничу допомогу, відсутні були підстави для зменшення суми витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує положення ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України та виходить з засад пропорційності, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 41,49%, а вимоги ТОВ «ФК Процент» на 58,51%, то сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню у суді першої інстанції має становити 5851 грн.

У постанові Верховного суду від 29 травня 2025 року у справі 642/7544/21 вказано «що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення.

Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги».

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року, становище скаржника не може бути погіршено, порівняно з тим, якого було досягнуто у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Процент» необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 000 грн

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК Процент» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

До відзиву представником позивача додано акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №42 від 30 травня 2025 року згідно якого адвокатом Руденко К.В. надано ТОВ «ФК Процент» послуги зі складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №342/1521/24.

Керуючись ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, виходячи з засад пропорційності задоволених вимог, а також відсутності заперечень на розмір витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1755, 30 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 48, заборгованість за кредитним договором №2299-1619-1 від 14.11.2023 у розмірі 40 300 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 35 300,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 14.11.2023 по 13.11.2024 рік, витрати на правничу допомогу у розмірі 4000, 00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», код ЄДРПОУ 41466388, місцезнаходження: м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 48 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 467,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 48 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1755, 30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 01 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

І.О. Максюта