Справа № 132/535/25
Провадження № 2/132/451/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" червня 2025 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звертається адвокат Варчук Вадим Валерійович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в позові зазначає, що відповідно до Довідки № 41 від 30 квітня 2024 року, виданої ОСОБА_1 , надано дозвіл Уладово-Люлинецького дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 255 від 11 вересня 2024 року родина ОСОБА_1 проживає та має зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 по даний час.

Згідно Акту обстеження та виявлення осіб, які проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 від 11 вересня 2024 року, комісією встановлено, що в даній квартирі зареєстровано 13 (тринадцять) осіб членів родини ОСОБА_1 , з яких зареєстровані та не проживають з 2015 року троє осіб, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - зять та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку осіб, виданої Люлинецьким старостинським округом Калинівської міської ради №256 від 11 вересня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:

1. ОСОБА_1 - уповноважений власник (наймач);

2. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина;

3. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька;

4. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - онука;

5. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - онука;

6. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - донька;

7. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - онука;

8. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - онук;

9. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - донька;

10. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 - зять;

11. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук;

12. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - син.

Однак, донька ОСОБА_1 , - ОСОБА_13 , її син ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 не проживають в житловому приміщенні понад один 10 (десять) років без поважних причин, що підтверджується Актом обстеження та виявлення осіб, які проживають в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться.

Перещкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.

Факт реєстрації відповідачів порущує право ОСОБА_1 на вільне користування майном, він позбавлений можливості довести до логічного заверщення етап приватизації квартири, а тому ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють йому перещкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява його представника - адвоката Варчука В.В. про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідачів проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явились, хоча про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином, заперечень з приводу поданого позову не надали.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 41 від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 надано дозвіл Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 255 від 11 вересня 2024 року родина ОСОБА_1 проживає та має зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 по даний час.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку осіб, виданої Люлинецьким старостинським округом Калинівської міської ради №256 від 11 вересня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:

1. ОСОБА_1 - уповноважений власник (наймач);

2. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина;

3. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька;

4. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - онука;

5. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - онука;

6. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - донька;

7. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - онука;

8. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - онук;

9. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - донька;

10. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 - зять;

11. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук;

12. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - син.

Відповідачі ОСОБА_13 , її син ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 фактично не проживають в житловому приміщенні понад один 10 (десять) років без поважних причин, що підтверджується Актом обстеження та виявлення осіб, які проживають в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту обстеження та виявлення осіб, які проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 від 11 вересня 2024 року, комісією встановлено, що в даній квартирі зареєстровано 13 (тринадцять) осіб членів родини ОСОБА_1 з яких зареєстровані та не проживають з 2015 року троє осіб, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - зять та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 41 Конституції України, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Враховуючи положення статей 72, 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу.

Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що понад встановлений законом строк відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , у спірному житлі не мешкають, що підтверджується актом обстеження та виявлення осіб, які проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 від 11 вересня 2024 року (а.с.22), особистих речей у житлі не мають, участі у витратах по утриманню житла не приймають, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не зверталися, доказів протилежного суду не було надано.

Також той факт, що відповідачі з 2015 року не проживають за адресою реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 підтверджується письмовими заявами ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які також зареєстровані в житловому будинку в АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

З урахуванням норм права та практики ЄСПЛ можна зробити висновок про те, що принцип пропорційності втручання в право особи на користування житлом шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде порушено у випадку, якщо особа тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, а тому не має з ним достатніх триваючих зв`язків.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Враховуючи, що відповідачі не проживають у зазначеному будинку тривалий час, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідачів в зазначеній квартирі створює перешкоди позивачу, як уповноваженому власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому майном; окрім позовних вимог в частині визнання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки він фактично має його разом з матір`ю та батьком, позбавлення батьків права користування житлом автоматично позбавляє малолітню дитину такого права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321,383,386,391,405 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

В частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ