Номер провадження № 2-н/521/3011/25
СУДОВИЙ НАКАЗ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2025 року м. Одеса
Суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси Громік Д.Д., розглянувши заяву Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про видачу судового наказу стосовно стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за поставлену теплову енергію, а також стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп.
Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Згідно п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.
З аналізу вказаного законодавства вбачається, що в рамках наказаного провадження законодавством не передбачено вирішення судом питання з компенсації заявникові витрат понесених на професійну правничу допомогу, а лише судових витрат, що складаються зі сплаченого заявником судового збору.
Разом з тим, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Зі змісту ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір судових витрат може бути зменшений за клопотанням іншої сторони, якщо така особа доведе неспівмірність таких витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Зазначене відповідає роз`ясненням, наданими Великою палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд справи в порядку наказного провадження проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Отже, зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються, оскільки такі вимоги не входять до переліку вимог, визначених ч. 1 ст. 161 ЦПК України, за якими видається судовий наказ і вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження, оскільки така справа розглядається без повідомлення та виклику сторін, а отже боржник по справі буде позбавлений права довести неспівмірність заявлених заявником вимог про стягнення витрат на правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.
З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.
Відповідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Виходячи з вищевикладеного, суддя вважає за необхідне відмовити Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» у видачі судового наказу за заявою до ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 137,141, 161-165, 167-168 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, -
Відмовити Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» у видачі судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп.
Згідно приписів п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України повідомити сторін про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Роз`яснити, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.
У разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Судовий наказ набирає законної сили та пред`являється до виконання у разі ненадходження заяви про його скасування від боржника протягом п`яти днів після закінчення п`ятнадцятиденного строку на її подання та за наявності даних про отримання боржником копії наказу (ст.ст. 170, 171, 172 ЦПК України).
Строк пред`явлення судового наказу до виконання три роки.
Суддя Хаджибейського
районного суду м. Одеси Д.Д. Громік