Провадження № 2/522/1304/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

учасники справи у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ забезпечення діяльності Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2024 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Відділ забезпечення діяльності Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, у якому просить суд:

-позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) банківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

-стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) аліменти на його утримання, у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачем у даній справі є неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками неповнолітнього ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03.09.2009, а також з повного витягу № 8 від 21.06.2023 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Батьки ОСОБА_1 перебували у шлюбі в період з 30.05.2009 по 07.10.2010, який був розірваний рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07.10.2010 у справі № 2-12614/10, що підтверджується відповіддю Малиновського відділу ДРАЦС у місті Одесі № 1927/2431-16 від 30.06.2023.

Фактично, з моменту народження дитини, вихованням, фізичним та духовним розвитком дитини займалась лише мати ОСОБА_4 та бабуся хлопчика ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_6 ОСОБА_2 участі у вихованні та розвитку дитини не брав, не забезпечував отримання дитиною загальної середньої освіти, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина батька не знає, не ідентифікує його як батька, ніколи з ним не спілкувалась.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 09.02.2010, посвідченої Осінцевою В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 354, відповідач ОСОБА_2 повідомив, що не визнає себе батьком ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у громадянки ОСОБА_3 та дає свою згоду на скасування реєстрації актового запису щодо нього як батька дитини.

Відповідно до заяви матері дитини ОСОБА_3 від 28.05.2015 лише вона займалась питаннями влаштування дитини до школи одеський приватний учбово-виховальний заклад «Ор Самеах».

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати дитини ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З моменту смерті матері ОСОБА_6 , всіма питаннями виховання та матеріальним забезпеченням дитини займається бабуся ОСОБА_5 . Довідкою директора одеського приватного закладу освіти «Тіква Ор Самеах» № 46 від 21.03.2023 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час навчається в 8-Б класі даного закладу. Відповідно до характеристики учня 8 класу ОПЗО «Тіква Ор Самеах» № 17 від 27.03.2023, ОСОБА_1 навчається у даній школі з першого класу. Має навчальні досягнення середнього рівня, надає перевагу предметам гуманітарного циклу. За характером скромний, стриманий та спокійний. Вміє відстоювати свою точку зору, не піддається чужому впливу. Цікавиться технікою, має добрий загальний розвиток, відвідує спортивну секцію, веселий товариський врівноважений, має повагу та авторитет серед товаришів, підтримує дружні стосунки з учнями.

Як вбачається з декларації № 0001-2ЕЕ1-НТА0 від 07.07.2023, саме бабуся ОСОБА_5 уклала декларацію малолітнього ОСОБА_1 з лікарем та саме вона займається здоров`ям дитини.

Згідно довідки лікаря ОСОБА_7 від 29.06.2023, ОСОБА_1 встановлений діагноз ВВР Двухстуяновий аортальний клапан. Дитина перебуває на «Д» обліку в КНП «ДМП № 3» ОМР. В довідці лікаря ОСОБА_8 від 29.06.2023 зазначено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в пансіоні ОПЗО «Тіква Ор Самеах» з серпня 2023 року. Станом здоров`я дитини опікувалася мама та бабуся. Батько ОСОБА_2 ніколи не опікувався сином. Після смерті матері хлопець перебуває під опікою бабусі.

З народження дитини, відповідач не сплачував аліменти на утримання сина та жодним чином матеріально не допомагав матері утримувати дитину.

09.10.2023 Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради був виготовлений Висновок № 01-11/1337/1вих, згідно якого Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 705ССД/01-29 від 05.07.2023, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Бабуся позивача ОСОБА_5 , вже зверталась до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_1 .

20.03.2024 Приморським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення у справі № 522/13565/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням суду першої інстанції позовну заяву залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.07.2024 рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12.07.2024 залишене без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в цілому відповідач ОСОБА_2 не здійснював своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_6 з лютого 2010 року, коли склав заяву про те, що не вважає себе його батьком, однак з 2022 року вчиняє дії на встановлення зв`язку з ОСОБА_6 , звертався до поліції та до школи, у якій навчається хлопець. Суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_1 пояснив суду, що не знає свого батька та не прагне спілкування з ним, відмовився навіть надати свій мобільний номер. На переконання суду, ОСОБА_1 може надати шанс кровному батьку виправити ситуацію, допущену ним по усуненню від виховання сина, адже хлопчик не знає свого батька, в той час як останній бажає спілкуватись з сином. Суд першої інстанції зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає.

З моменту ухвалення судом рішення у справі № 522/13565/23 і по теперішній час поведінка відповідача щодо свого сина жодним чином не змінилась. Він не намагається побачити дитину, не намагається налагодити із нею зв`язок. Вчиняє перешкоди дитині у її нормальному житті, а саме: відмовляється піти з дитиною до ЦНАПу для оформлення паспорту та закордонного паспорту дитині, відмовляється піти до податкової інспекції для оформлення ідентифікаційного номеру дитині. Жодним чином не приймає участі у житті дитини, не допомагає матеріально, не цікавиться її життям.

Викладені вище обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання батька виконувати відносно сина батьківські обов`язки, покладені на нього законом та моральними засадами суспільства. Більш того, своєю заявою, яка була нотаріально посвідчена, відповідач підтвердив своє ставлення до дитини, а саме те, що він, взагалі, не визнає ОСОБА_6 своєю дитиною та дає свою згоду на скасування актового запису щодо батька дитини.

Орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 .

Суд, при розгляді справи № 522/13565/23, прийшов до висновку, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з 2010 року, тобто майже з народження дитини. Як вбачається з вищевикладеного, ОСОБА_2 покладених на нього законом обов`язків як на батька дитини, не виконує, про дитину жодним чином не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тобто своїми діями створює умови, які шкодять інтересам дитини, що безумовно підтверджує ухилення з його боку від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його судом батьківських прав стосовно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Артем змушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки після смерті матері, дитина, фактично, залишилась без батьківського піклування. Для належного захисту своїх прав та інтересів, забезпечення себе всім необхідним, вчинення всіх необхідних, в тому числі, і юридичних дій, у дитини має бути опікун (бабуся або навчальний заклад, якщо бабуся в силу похилого віку не зможе бути опікуном). Для встановлення опіки над дитиною, ОСОБА_6 необхідно отримати правовий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства». На теперішній час отримання такого статусу є неможливим, оскільки у дитини, формально, є батько, який з самого народження ОСОБА_6 не займається сином, не піклується про його фізичний, духовний розвиток.

Ухвалою суду від 06.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

20.09.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що позов не визнає в повному обсязі. 20.03.2024 Приморським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення у справі № 522/13565/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яким позовну заяву залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.07.2024 рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12.07.2024 залишене без змін.

Позовна заява у справі № 522/12370/24-Е є подібною позовній заяві у справі № 522/13565/23.

Дії осіб, які негативно впливають на сина та спонукають його звертатися до суду з подібним позовом про позбавлення батьківських є зловживанням процесуальним правами. Крім іншого, ОСОБА_1 лише 15 років, Відповідач є єдиним законним представником ОСОБА_1 . Позовну заяву просить залишити без розгляду, а провадження закрити.

26.11.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, у якій він просить суд:

-позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) банківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

-покласти на Одеський приватний заклад освіти «ТІКВА-ОР САМЕАХ» (ідентифікаційний код: 26543362) в особі керівника закладу функцію піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

-стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) аліменти на його утримання, у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

07.01.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позов не визнає в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.01.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Томашевського Р.М. про зміну предмету позову в редакції, що надійшла до суду 26.11.2024.

24.03.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копію ухвали Одеського апеляційного суду від 11.03.2025 у справі № 522/13565/23.

08.04.2025 та 30.04.2025 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

22.05.2025 від представника позивача та директора ТОВ «Тіква-Ор Самеах» надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

22.05.2025 від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшли пояснення щодо позову, у яких зазначає, що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створена нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Приморського району м. Одеса у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Положення про Приморську району адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради 26.04.2017 за № 1934-VII, яким визначено перелік питань, які належать до її компетенції.

До Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшла заява від 11.09.2024 зареєстрована № 1738 К/Ад від 17.09.2024 ОСОБА_10 представника неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо покладення функцій піклувальника неповнолітнього ОСОБА_1 на навчальний заклад, у якому проживає неповнолітній, а саме на Одеський приватний заклад освіти "ТІКВА ОР САМЕАХ" в особі керівника закладу.

В своїй заяві ОСОБА_10 представник неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначив, що фактично, з моменту народження дитини, вихованням, фізичним та духовним розвитком дитини займалась лише мати ОСОБА_4 та бабуся хлопчика ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_2 участі у вихованні та розвитку дитини не брав ніякої, не забезпечував отримання дитиною загальної середньої освіти, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Дитина батька не знає, не індефікує його як батька, ніколи з ним не спілкувався.

Неповнолітній ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження від 03.09.2009 № 887, складено Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції), свідоцтво про народження, видано повторно, серії НОМЕР_4 ).

Мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про смерть № 44 від 05.01.2022, складено Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії НОМЕР_3 ).

Бабуся дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (актовий запис про смерть № 8426 від 14.11.2024, складено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії НОМЕР_5 ).

Відповідно до листа від 05.07.2023 № 705 ССД/01-29 Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно з відомостями Департаменту за адресою: АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 19.10.2011. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , значиться знятою з реєстрації місця проживання з вищевказаної адреси від 05.01.2022, у зв`язку з державною реєстрацією смерті.

Відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено до актового запису про народження дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесені відповідно до ст. 133 СК України (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21.06.2023 № 8).

Згідно з довідкою, наданою Одеським приватним закладом освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" від 19.08.2024 № 86, неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 10-му класі, зазначеного закладу. Згідно з довідкою, наданою Одеським приватним закладом освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" від 19.08.2024 № 85, неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в пансіонаті з серпня 2012 року. Станом здоров`я дитини опікувалися мама та бабуся. Батько ОСОБА_2 , " ОСОБА_11 не цікавився умовами проживання ОСОБА_6 та не опікувався його здоров`ям. Після смерті матері хлопець перебуває під опікою бабусі".

Згідно з характеристекою наданою Одеським приватним закладом освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" від 19.08.2024 № 70, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у даній школі з першого класу. Має довільну пам`ять з механічним запам`ятовуванням, потребує роз`яснення та більше часу на опрацювання матеріалу. За характером скромний, стриманний та спокійний. Вміє відстоювати свою точку зору, не піддається чужому впливу. Цікавиться технікою. Має добрий загалний розвиток, відвідує спортивну секцію. Веселий, товариський, врівноваженний. Має повагу та авторитет серед товарищів, підтримує дружні стосунки з учнями.

Мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Адміністрація закладу бере активну участь у шкільному та особистому житті дитини. До цього залучені вчителі, класний керівник, соціальний педагог. Весь час ОСОБА_6 надавалась підтримка і допомога психолога школи. На постійному контролі тримаєтся його навчання, виховання, спілкування з товаришами.

Згідно з довідкою наданою Одеським приватним закладом освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" відповідно до рішення засновників БО "ТІКВА - ОР CAMEAX" на час воєнного стану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з іншими вихованцями пансіонату Одеського приватного закладу освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" був евакуйований до міста Бухарест, Румунія. Має захист країни Румунія в разі потреби, може отримати допомогу в медичних закладах країни.

Згідно з довідкою, наданою КНП "Дитяча міська поліклініка № 3" Одеської міської ради від 29.06.2023, малолітній перебуває на "Д" обліку в КНП "Дитяча міська поліклініка № 3" Одеської міської ради. Бабусею малолітнього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , укладено декларацію № 0001-2EE1-НТАО, з лікарем педіатром КНП "Дитяча міська поліклініка № 3" Одеської міської ради Владі М.І.

Неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що не змінив думку стосовно того щоб його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було позбавлено батьківських прав, відносно нього, також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначив, що батько на зв`язок не виходить та не цікавиться його життям (акт бесіди від 01.10.2024).

З наявних документів вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває в місті Бухарест, Румунія у пансіонаті "ТІКВА-ОР САМЕАХ".

Оскільки неповнолітній ОСОБА_1 , наразі перебуває за межами України, що унеможливлює проведення обстеження умов проживання дитини, отримання акту оцінки потреб сім`ї/особи та підготовку висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав, у зв`язку з цим Приморська районна адміністрація Одеської міської ради не має можливості скласти і подати до Приморського районного суду м. Одеси повноцінний та об`єктивний письмовий висновок у порядку ст. 19 Сімейного кодексу України.

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за можливим та доцільним передати неповнолітню дитину ОСОБА_1 до закладу освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" з покладанням на його директора обов`язків піклувальника, оскільки це в інтересах дитини.

22.05.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.06.2025 від представника позивача та директора ТОВ «Тіква-Ор Самеах» надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

18.06.2025 сторони в судове засідання не з`явились.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03.09.2009, а також з повного витягу № 8 від 21.06.2023 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Батьки ОСОБА_1 перебували у шлюбі в період з 30.05.2009 по 07.10.2010, який був розірваний рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07.10.2010 № 2-12614/10, що підтверджується відповіддю Малиновського відділу ДРАЦС у місті Одесі № 1927/2431-16 від 30.06.2023.

Згідно до заяви ОСОБА_2 від 09.02.2010, посвідченої Осінцевою В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 354, відповідач ОСОБА_2 повідомив, що не визнає себе батьком ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у громадянки ОСОБА_3 та дає свою згоду на скасування реєстрації актового запису щодо нього як до батька дитини.

Відповідно до заяви матері дитини ОСОБА_3 від 28.05.2015, лише вона займалась питаннями влаштування дитини до школи одеський приватний учбово-виховальний заклад «Ор Самеах».

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати дитини ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З моменту смерті матері ОСОБА_6 , всіма питаннями виховання та матеріальним забезпеченням дитини займається бабуся ОСОБА_5 . Довідкою директора одеського приватного закладу освіти «Тіква Ор Самеах» № 46 від 21.03.2023 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час навчається в 8-Б класі даного закладу.

ОСОБА_2 покладених на нього законом обов`язків як на батька дитини, не виконує, про дитину жодним чином не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тобто своїми діями створює умови, які шкодять інтересам дитини, що безумовно підтверджує ухилення з його боку від виконання своїх батьківських обов`язків.

20.03.2024 Приморським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення у справі № 522/13565/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яким позовну заяву залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.07.2024 рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12.07.2024 залишене без змін.

25.09.2024 постановою КЦС ВС постанову Одеського апеляційного суду від 04.07.2024 скасовано, справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

11.03.2025 ухвалою суду апеляційної інстанції рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.03.2024 скасовано, провадження у справі № 522/13565/23 закрито у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_5 .

При цьому, судом апеляційної інстанції в ухвалі від 11.03.2025 зазначено:

«Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , суд першої інстанції не врахував в контексті встановлених у справі обставин, що:

- відповідач мав можливість виконувати свої батьківські обов`язки, однак, знаючи, де проживає дитина, протягом 14 років не виявляв такого бажання. Будь-які поважні причини невиконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини відсутні;

- налагодження сімейних стосунків із рідним батьком, з яким з народження не спілкувався неповнолітній ОСОБА_6 , та на час вирішення справи категорично заперечує стосовно налагодження стосунків з біологічним батьком, якого він не знає та вважає чужою людиною, не відповідає найкращим інтересам дитини.

Крім того, відповідач не надав у розпорядження апеляційного суду і не довів, що після ухвалення рішення судом першої інстанції його попередня байдужа поведінка відносно неповнолітньої дитини змінилася і що він намагався та намагається налагодити зв`язок із сином, допомагати йому матеріально та реально цікавитись життям дитини, вживати дієві заходи шляхом власної участі в отриманні сином у відповідних органах паспорта та ідентифікаційного номера.

У контексті наведеного суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17, від 21 січня 2021 року у справі № 398/4299/17.

Враховуючи наведене рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню».

Суд зазначає, що під час розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що з моменту ухвалення судом рішення у справі № 522/13565/23 і по теперішній час поведінка відповідача щодо свого сина змінилась на краще, зокрема, що він намагається налагодити зв`язок із сином, допомагає йому матеріально та цікавиться його життям.

Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в своїх поясненнях зазначила, що згідно з довідкою наданою Одеським приватним закладом освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" відповідно до рішення засновників БО "ТІКВА - ОР CAMEAX" на час воєнного стану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з іншими вихованцями пансіонату Одеського приватного закладу освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" був евакуйований до міста Бухарест, Румунія. Має захист країни Румунія в разі потреби, може отримати допомогу в медичних закладах країни.

Неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що не змінив думку стосовно того щоб його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було позбавлено батьківських прав, відносно нього, також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначив що батько на зв`язок не виходить та не цікавиться його життям (акт бесіди від 01.10.2024).

Оскільки неповнолітній ОСОБА_1 , наразі перебуває за межами України, що унеможливлює проведення обстеження умов проживання дитини, отримання акту оцінки потреб сім`ї/особи та підготовку висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав, у зв`язку з цим Приморська районна адміністрація Одеської міської ради не має можливості скласти і подати до Приморського районного суду м. Одеси повноцінний та об`єктивний письмовий висновок у порядку ст. 19 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою

статті 164 СК України.

Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_12 , посилалася на те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, зокрема не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться його життям, успіхами у школі та станом здоров`я.

Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Так, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначає, що він не втратив інтересу до сина, переймається його життям, має бажання з ним спілкуватися, а також відновити і зберегти родинні стосунки.

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо для того, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Суд зауважив, що мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язано не з прагненням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати в майбутньому піклування від неї. Тому до уваги треба брати всі обставини конкретної справи.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17, серед іншого зазначено, що заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставинами якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже, на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною протягом восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину.

ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною.

Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло, чому цей період «адаптації» тривав сім років. Крім того, заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною.

На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином зокрема, враховуючи юний вік останнього, в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього.

Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини.

ЄСПЛ, розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей (див. рішення у справах Sahin v. Germany [GC], № 30943/96, §§ 64-68, ECHR 2003-VIII; Sommerfeld v. Germany [GC], № 31871/96, §§ 62-64, ECHR 2003-VIII (витяги); C. v. Finland, № 18249/02, § 52, 09 травня 2006 року; та Z.J. v. Lithuania, № 60092/12, §§ 96-100, 29 квітня 2014 року).

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат долі неповнолітньої дитини.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанови від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22), зазначено, що «передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо».

Враховуючи виключні обставин, норми чинного законодавства та актуальну судову практику, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради у своїх поясненнях вказала, що позбавлена можливості надати письмовий висновок у цій справі (зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни), проте вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки наявність батьківських прав у ОСОБА_2 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , станом на даний момент є формальністю та ніяким чином не сприяє забезпеченню інтересів дитини. Втрата стійкого емоційного зв`язку батька з дитиною, свідоме невиконання батьківських обов`язків є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Верховний Суд у постанові від 28.09.2021 у справі № 459/3411/18 виснував, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З встановленого вбачається, що налагодження сімейних стосунків із рідним батьком, з яким ОСОБА_1 з народження не спілкувався та на час вирішення справи категорично заперечує стосовно налагодження стосунків з біологічним батьком, якого він не знає та вважає чужою людиною, не відповідатиме найкращим інтересам дитини; з моменту ухвалення судом рішення у справі № 522/13565/23 і на час розгляду даної справи, поведінка відповідача щодо свого сина не змінилась, ним не вчинялись будь-які дії для налагодження зв`язку із сином, здійснення своїх батьківських прав та обов`язків, батько не цікавиться життям сина, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Частинами 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років 3 196,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача.

За таких обставин, визначаючи розмір аліментів на дитину, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів їх заробітку (доходів).

Як визначено ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Оформлення над дитиною опіки та піклування, права та обов`язки опікунів, піклувальників регулюються Сімейним кодексом України і Цивільним кодексом України. Сімейний кодекс містить положення щодо оформлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, Цивільний кодекс України визначає ці питання більш широко, враховуючи потребу захисту прав недієздатних та обмежено дієздатних громадян.

Опіка встановлюється над дітьми, які не досягли чотирнадцяти років, а піклування - над дітьми віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, опіка, піклування встановлюється органами опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено в ст.ст. 58 та 59 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

В ст. 66 ЦК України зазначено, що якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Аналогічні за змістом норми законодавства місить також і ст. 245 СК України відповідно до якої, якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

В свою чергу, на орган опіки та піклування покладено функції контролю за умовами утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

Згідно з п. 3.6. Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року, якщо над дітьми, які виховуються у навчально-виховних закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, особами, які потребують опіки (піклування) і влаштовані у відповідні лікувальні установи чи установи соціального захисту населення, опікуни (піклувальники) не призначені, то виконання обов`язків опікунів і піклувальників від імені держави здійснюють ці установи в особі керівників цих установ.

Якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за можливим та доцільним передати неповнолітню дитину ОСОБА_1 до закладу освіти "ТІКВА-ОР САМЕАХ" з покладанням на його директора обов`язків піклувальника, оскільки це в інтересах дитини.

Директором одеського приватного закладу освіти «Тіква Ор Самеах» є ОСОБА_13 . З урахуванням вищезазначених вимог законодавства на заклад освіти «Тіква Ор Самеах» покладено виконання обов`язків опікуна і піклувальника від імені держави щодо дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які виховуються в цьому закладі.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ забезпечення діяльності Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Одеський приватний заклад освіти «ТІКВА-ОР САМЕАХ» (ідентифікаційний код: 26543362) в особі керівника закладу функцію піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на його утримання, у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Роз`яснити, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2025.

Суддя І.А. Павлик