Провадження № 2/466/522/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Якубів І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Биць І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

25.10.2023 ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за дороговор позики.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 27.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання(а.с.19).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.27).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2024р. задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с.33-39).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 26.06.2024р. скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2024р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання (а.с.88).

Ухвалою суду від 14.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без руху (а.с.120). Позивачем 21.11.2024 виконані вимоги суду відповідно до ухвали суду від 14.11.2024 та оплачено судовий збір (а.с.125).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львовавід 06.05.2025р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.158).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у позові, просили стягнути суму боргу в розмірі 562 255,12грн. та витрати на правничу допомогу в розмір 19 000,00грн.

Відповідач та представник відповідача належним чином були повідомлені про день та час судового розгляду, за викликом до суду не з`явились, клопотань від нихпро продовження у розгляді справи перерви не надходило.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

Представник позивача в довільних пояснення зазначив про обставини, які викладені в позовній заяві та просив стягнути витрати на правничу допомогу з відповідача в розмірі 19 000 грн.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, 19.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 420 000 грн.

Відповідно до п. 2 вказаного договору відповідач зобов`язався повернути позивачу вищевказану суму грошей до 01.06.2021 року.

Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув позивачу в обумовлений сторонами в договорі строк суми позики та відсотків за користування ними з підстав чого позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики, штраф за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі позичальнику грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

19.05.2021 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до умов вказаного договору позивач передав, а відповідач отримав в позику кошти в сумі 420 000,00грн., які зобов`язувався повернути в строк до 01.06.2021 року зі сплатою позикодавцю щомісячно 3% від суми позики за користування коштами (позикою). За користування позиченими коштами позичальник (відповідач) сплачує позикодавцеві (позивачу) 20 % річних від позиченої суми. Проценти виплачуються в день повернення позики. У разі прострочення виконання зобов`язання відповідач (позичальник) зобов`язувався сплатити позивачу штраф у розмірі 25% від неповернутої суми грошей.

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми, змісту та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України, Договір є укладеним з моменту передачі позичальнику коштів, тобто з 19.05.2021 р.

Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав передав відповідачу у позику кошти в сумі 420 000,00 грн.

Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув позивачу в обумовлений сторонами в договорі строк суми позики та відсотків за користування ними.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Щодо вимоги про стягнення із відповідача штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, то суд зазначає наступне.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Крім цього, відповідно до п. 8 Договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця штраф у розмірі 25% від неповернутої суми грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно наведеного позивачем у позові розрахунку розмір штрафних санкцій за договором за період з 02.06.2021 по 23.02.2023 року становить 9 216, 99грн., інфляційні втрати за період з 02.06.2021 по 23.02.203 становлять 28 038,13грн. (а.с. 8).

Так, сторони у договорі позики погодили, що у разі порушення термінів повернення позики позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 25% від неповернутої суми грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Таким чином, крім основної суми боргу з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 105 000 грн.

Водночас, указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»в Україні введено воєнний стан, який діє досі.

Як вбачаєтьсяз п.18Прикінцевих таперехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, оскільки прострочення позичальником повернення позики розпочалося до 24.02.2022 року, то він не звільняється від відповідальності у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та неустойки (штрафу, пені). Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та штрафних санкцій слід задоволити.

Відтак даний розрахунок штрафних санкцій позивача, суд вважає належним та допустимим доказом у розумінні статей 77,78,79 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, під час дії воєнного стану заборонено нараховувати санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, відтак останнім днем періоду за який нараховується визначений індекс інфляції та 3 % річних є 23.02.2022 року.

Отже, Відповідач зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні втрати у розмірі 28 038, 13 грн. та 3 % річних у розмірі 9216, 99 грн.

З огляду на викладене, з Відповідача в користь позивача підлягає стягненню: 420 000 грн. сума основного боргу; 105 000 грн. штраф; 28 038, 13 грн. інфляційні втрати; 9216, 99 грн. 3 % річних, разом 562255, 12 грн.

Представником відповідача, адвокатом Ладанівською Н.І. було зазначено, що в договірі позики від 19.05.2021р. відсутні анкетні дані позичальника (відповідача), а саме, те, що анкетні дані та підпис ОСОБА_2 внесено ручкою, а весь текст надруковано. Однак з першого абзацу вбачається, що вписаний текст « ОСОБА_2 » не відповідає загальному змісту. При цьому, окрім тексту « ОСОБА_2 » немає жодних анкетних та ідентифікаційних даних відповідача.

Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.

Представнком позивача, адвокатом Биць І.А. подано письмовий доказ, який був долучений до матеріалів справи та досліджений в судовому засіданні, а саме, висновок експерта №СЕ-19/114-24-/24285-ПС від 30.12.2024р. , з якого чітко вбачається наступне:

1.Рукописний текст « ОСОБА_2 1990 р-н смт Куликів вул Гагаріна 30а 19.05.2021р.» в договорі від 19.05.2021 у графі «позичальник» - виконаний ОСОБА_2 ».

2. Рукописний текст: « ОСОБА_2 АДРЕСА_1 а 19.05.2021р.» - виконаний однією особою.

3. Підпис від імені ОСОБА_2 був договір від 19.05.2021 виконаний тією ж особою, від імені якої він зазначений, а саме ОСОБА_2 .

4. Вирішити питання: «Чи виконано підпис від ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів?» - не виявляться можливим з причин зазначених в дослідницькій частині. (а.с.131-135).

Висновок експерта №СЕ-19/114-24-/24285-ПС від 30.12.2024р не викликає сумнівів у його об`єктивності та обґрунтованості, складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України Про судову експертизу, а тому приймається до судом до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77,78,79 ЦПК України.

Окрім того, представником позивача, адвокатом Биць І.А. подано клопотання про доручення до матеріалів справи доказів витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, яку він просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України.

Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, для захисту своїх прав ОСОБА_1 був вимушений звернутись до адвоката за наданням правничої допомоги та сплатила його послуги у розмірі 19000,00грн., що підтверджується копією ордеру, договору про надання адвокатських послуг №09/10/24 від 09.10.2024, актами №01 та №02 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №09/10/24 від 09.10.2024.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні розміру витрат, суд також враховує те, що справа була розглянута в порядку загального провадження.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 09.04.2019р. у справі №826/2689/15 «не передбачено обов`язку сторони доводити обґрунтованість ринкової вартості послуг з правової допомоги».

Таким чином, враховуючи виконані роботи, складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 19 000,00гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає є обґрунтованим і підлягає до задоволення.

Відповідно до чю1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17,18, 76-81, 89, 133,137,141, 223, 247, 259, 263-265,273 352,354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.05.2021р. у розмірі 562 255,12грн. (п`ятсот шістдесят дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень 12коп)., з яких: 420 000грн. - сума основного боргу, 105 000грн. - штраф, 28 038 13 інфляційні втарти, 9216,99грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 499,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмір 19 000,00грн.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено та проголошено 26.06.2025р.

Суддя В. В. Свірідова