ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4211/25 Справа № 216/3070/24 Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в спрощеному позовному провадженні, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Чирським Г.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 січня 2025року, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що у шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.07.2022 року, у сторін народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.03.2022 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина.

З травня 2021 року сторони проживають окремо, відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує та з дитиною не спілкується.

У зв`язку із збройним конфліктом, позивачка разом із сином виїхали та з серпня 2022 року перебувають на території Республіки Польща.

Малолітній ОСОБА_4 перебуває виключно на утриманні матері. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Позивачка вважає, що зазначені обставини свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи викладене, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко М.Є., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом інтересів дитини та невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критерію мотивованості та обґрунтованості. Судом не було належним чином досліджено усі обставини справи та не взято до уваги всіх доказів по справі, якими підтверджено факт самоусунення відповідача від виховання та матеріального забезпечення сина.

Зазначає, що відповідач, за весь час окремого проживання, не виявив бажання бачити сина та приймати участь у його вихованні.

ОСОБА_2 на шлях виправлення не стане та його слід позбавити батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ніколенка М.Є., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2017 року, який було розірвано за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2022 року (справа № 216/676/22).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31.07.2018 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 являється батьком, а ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.05.2022 року Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби у місті кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу № 216/1083/22 від 28.03.2022 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь матері дитини ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки дитячого садочку № 214 ім. Яніни Кшемінської, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок в м. Варшава. Батько дитини не цікавиться сином та не зв`язується із закладом.

Відповідно до побутової характеристики на ОСОБА_1 , остання з серпня 2023 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час. Зі слів сусідів, за час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони. В стосунках з сусідами ввічлива. Бере активну участь у житті будинку. Самостійно виховує дитину та дбає про неї. Скарг від сусідів не надходило.

Згідно службової характеристики, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийнята до Організація (maroserwis) на посаду майстра по ремонту і перетяжці м?якої меблі у місті Варшава, Мазовецкє воєводство Польщі за контактом з 14.09.2022 року. За час роботи зарекомендувала себе з позитивного боку як здібний, дисциплінований, старанний, наполегливий працівник.

Відповідно до характеристики щодо сімейної ситуації № DPS-ZPS2.5105.10.2023.ICH від 27.12.2023 року, на підставі інформації, зібраної під час спілкування у середовищі (перебування), проведеного 07 липня та 16 листопада 2023 року з метою призначення соціальної допомоги встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) веде спільне домашнє господарство з сином ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

У зв?язку зі збройним конфліктом сім?я виїхала з України та з серпня 2022 р. перебуває на території Республіки Польща. ОСОБА_1 проживає на території району Бемово міста Варшави, разом зі сином займають частину великої кімнати у квартирі, що належить приватному власнику, мають вільний доступ до кухні, ванної кімнати з туалетом, кожен з них має власне ліжко для сну. Сім?я не сплачує жодних коштів за оренду кімнати, які наразі покриваються Програмою «40 +», тобто у вигляді щоденної грошової допомоги в розмірі 40 зл., яка надається фізичній особі, що веде домашнє господарство, забезпечує житлом та харчуванням громадянина України.

12.06.2023 року Міська комісія з питань видачі висновків про інвалідність у Варшаві видала висновок № 182995/23U, яким ОСОБА_7 було віднесено до категорії осіб з легким ступенем інвалідності у зв?язку з порушенням голосу, мовлення та хворобою слуху, висновок видано до 12.06.2027 року. Згідно з висновком, пані ОСОБА_8 має доступ до відкритого ринку праці. Встановлено, що вищезазначена особа працює за трудовим договором як фізичний працівник (є оббивальником). Щомісячна заробітна плата, яку отримує пані ОСОБА_9 , становить 1370 зл. Крім того, вищезазначена особа отримує допомогу на виховання сина. Малолітній ОСОБА_4 залишається виключно на утриманні матері.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 11.07.2024, Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, як Орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачкою суду не надано.

Суду не надано докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Наведені позивачкою обставини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Разом з тим, суд встановив, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього ОСОБА_3 в частині того, що не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сплачує в достатній мірі кошти на утримання дитини, у зв`язку з чим суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав, з попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладанням на Орган опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , тобто, природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд правильно вважав, що в даному випадку позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним.

Напружені стосунки між сторонами та їх проживання у різних країнах не сприяли участі батька у вихованні дитини.

Особисті непорозуміння між батьками також не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, надав системну оцінку зібраним у справі доказам, висновку органу опіки та піклування, поясненням сторін у справі та свідків.

Колегія суддів бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України , пункт 49).

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька дитини, колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано необхідним у демократичному суспільстві , воно повинно бути обґрунтовано гострою соціальною необхідністю. Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Отже, суд апеляційної інстанції встановив відсутність подання позивачкою доказів, ухилення відповідачем від виховання дитини за умови його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх причин для позбавлення відповідача батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати, як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа Мамчур проти України (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справі з урахуванням основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження її зв`язку із рідним батьком.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: