Провадження № 2/369/860/25
25.06.2025 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Пінкевич Н.С.
секретаря Осіпова В.І.,
представника позивача Тарасенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом аступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом скасування рішень про державну реєстрацію права власності, договорів купівлі-продажу і повернення земельних ділянок,
У липні 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою в інтересах Київської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом скасування рішень про державну реєстрацію права власності, договорів купівлі-продажу і повернення земельних ділянок. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що порушення вимог законодавства у приватну власність вибули земельні ділянки в адміністративних межах Гореницької сільської ради Білогородської територіальної громади Бучанського району.
Прокурор просив суд:
Судові витрати стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури.
У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі.
У судове засідання відповідачі не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 47 ОСОБА_7 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63130624 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2022 № 31 ОСОБА_8 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 60 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63104876 від 27.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 51 ОСОБА_9 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63131389 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2022 № 163 ОСОБА_10 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 60 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Наталією Володимирівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63131389 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2021 № 1485 ОСОБА_11 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62702610 від 30.12.2021.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2022 № 33 ОСОБА_12 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 60 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63105104 від 27.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2022 № 159 ОСОБА_13 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Наталією Володимирівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63460958 від 15.02.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2021 № 1487 ОСОБА_27 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62703019 від 30.12.2021.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 58 ОСОБА_14 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63132415 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2021 № 1483 ОСОБА_15 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62702229 від 30.12.2021.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 62 ОСОБА_16 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63133022 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 53 ОСОБА_17 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63131823 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2021 № 1477 ОСОБА_18 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62701630 від 30.12.2021.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 49 ОСОБА_19 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63131027 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 60 ОСОБА_20 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63132661 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2022 № 167 ОСОБА_21 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Наталією Володимирівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63462895 від 15.02.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2022 № 161 ОСОБА_22 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Наталією Володимирівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63460118 від 15.02.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 № 56 ОСОБА_23 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63132204 від 28.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2022 № 27 ОСОБА_24 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 60 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63103794 від 27.01.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2022 № 165 ОСОБА_25 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 60 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Наталією Володимирівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63462507 від 15.02.2022.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2022 № 29 ОСОБА_26 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який на даний час залишається її фактичним власником згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 80 000,00 грн. За вказаним фактом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63104114 від 27.01.2022.
Відповідно до інформації державного підприємства «Київське лісове господарство» (лист від 25.01.2022 № 02-57) і Філії «Київське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (лист від 06.04.2023 № 02-267) спірні земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення державного підприємства (квартал 25, виділи 7, 9, 14 і 15 Ірпінського (Приміського) лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 і 2017 років, категорія лісів: рекреаційно-оздоровчі ліси, лісогосподарська частина лісів зелених зон. Разом з тим, державним підприємством «Київське лісове господарство» не надавалося погодження на вилучення спірних земельних ділянок та зміни їх цільового призначення.
Відповідно до інформації Державного агентства лісових ресурсів України (лист від 21.03.2023 № 02-18/1687-23) погоджень на вилучення спірних земельних ділянок та зміни їх цільового призначення Державне агентство лісових ресурсів України не надавало, що свідчить про порушення ст. 57 Лісового кодексу України.
Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Відповідно до ст. 36 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ліси України за екологічним і господарським значенням поділяються на першу і другу групи.
До першої групи належать ліси, що виконують переважно природоохоронні функції.
Залежно від переваг виконуваних ними функцій ліси першої групи належать до таких категорій захисності, як санітарно-гігієнічні та оздоровчі (ліси населених пунктів, ліси зелених зон навколо населених пунктів і промислових підприємств, ліси першого і другого поясів зон санітарної охорони джерел водопостачання та ліси зон округів санітарної охорони лікувально-оздоровчих територій).
Таким чином, у відповідності до положень ст. 32 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 № 561-XII) лише за рішенням Верховної Ради України, як виняток, у період з 1990 по 2002 роки допускалося вилучення земель лісогосподарського призначення в межах виділів 7, 9, 14 і 15 кварталу 25 Ірпінського (Приміського) лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство» (категорія лісів: рекреаційно-оздоровчі ліси, лісогосподарська частина лісів зелених зон).
За інформацією Комітету з питань аграрної та земельної політики Верховної Ради України у період з 1990 по 2002 роки Верховною Радою України не приймалися рішення про вилучення земель лісогосподарського призначення в межах виділів 7, 9, 14 і 15 кварталу 25 Ірпінського (Приміського) лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство».
Відповідно до ст. 122 ЗК України (у чинній на даний час редакції) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Таким чином, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час, розпорядником даних земельних ділянок державної форми власності є Київська обласна державна адміністрація.
Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.
З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 Земельного кодексу України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.
Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в .Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
Частиною 2 ст. 84 Земельного кодексу України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (тут та надалі норми законодавства використовуються в редакції, дійсній на час прийняття розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 04.02.2008 № 563).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
Таким чином, Земельним кодексом України встановлено пріоритетність норм цього кодексу для застосування до земельних відносин, що виникають при використанні лісів.
Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.
Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 Лісового кодексу України).
Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.
Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить.
Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово- картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Судом встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство».
Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (лист від 11.01.2023 № 10-10-0.222-185/2-23) зазначені вище земельні ділянки згідно наявних планово-картографічних матеріалів є землями ДП «Київське лісове господарство», матеріали щодо їх вилучення із земель лісового господарства відсутні
Прокурором з метою підтвердження чи спростування факту нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 14.06.2005 № 801, від 14.07.2005 № 936, від 20.06.2005 № 844, від 28.08.2007 № 1201, від 04.11.2005 № 2967, від 20.03.2007 № 340, від 22.03.2005 № 420, від 16.02.2007 № 170, від 09.12.2005 № 3006, від 20.09.2005 № 1650, від 17.05.2005 № 603, від 18.04.2007 № 590, від 19.07.2005 № 985, від 01.09.2005 № 1599, у від 15.03.2006 № 477, від 12.09.2006 № 1798, від 08.08.2007 № 998, від 06.03.2006 № 468, від 13.02.2007 № 114, від 14.09.2006 № 1863, від 09.08.2006 № 1508, від 02.06.2006 № 1230, від 12.01.2007 № 36, від 23.01.2007 № 89, сторонами яких є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (відомості про які зазначено у державних актах) прокуратурою скеровано запит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) щодо нотаріусів, які здійснювали нотаріальну діяльність на території Києво-Святошинського району Київської області у період часу з 22.03.2005 по 28.08.2007, включаючи вказані дати.
За інформацією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) у період з 22.03.2002 по 28.08.2007 на території Києво-Святошинського району здійснювали нотаріальну діяльність нотаріуси Києво-Святошинського районного нотаріального округу та державні нотаріальні контори, які обслуговують населення Києво-Святошинського району та забезпечують нотаріальними послугами й на даний час, а саме: Боярська державна нотаріальна контора, Вишнева державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Кузнєцова Олена Володимирівна, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Тимчук Володимир Олександрович, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Воробйова Тетяна Антонівна, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Баландін Володимир Васильович, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Біккінеєва Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Гончар Тетяна Миколаївна, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Білошицька Мирослава Валеріївна, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Власова Любов Василівна.
Також, на території Києво-Святошинського району здійснювали нотаріальну діяльність наступні приватні нотаріуси діяльність яких була припинена, а документи нотаріального діловодства та архіву, включаючи період з 22.03.2002 по 28.08.2007, передано на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву: ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 .
Також, на території Києво-Святошинського району у вказаний період функціонувала Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, яку ліквідовано, а документи нотаріального діловодства та архів передано на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву.
Відповідно до інформації Київського обласного державного нотаріального архіву зазначеними вище нотаріусами вказані договори купівлі-продажу не посвідчувалися.
Аналогічна інформація отримана від приватних нотаріусів Бучанського районного нотаріального округу Гончар Тетяни Миколаївни, ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , а також Вишневої і Боярської державних нотаріальних контор.
Таким чином право власності на спірні земельні ділянки виникло на підставі незаконних державних актів на право власності на земельні ділянки і незаконної технічної документації, що вказує на те, що до відповідачів перейшло право власності на спірні земельні ділянки від держави протиправно поза волею власника.
Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає із дня такої реєстрації.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Окрім того, відповідно до п. 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Отже, державна реєстрація прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у даному випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка протиправно його набула у приватну власність, є перешкодою у реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор проводить державну реєстрацію зміни чи припинення права власності та інших речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підстав яких проведено державну реєстрацію прав.
Вказані положення співвідносяться з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема з приписами про те, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
За статтею 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угод недійсними.
Стаття 203 ЦК України закріплює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (стаття 215 ЦК України).
Зміст статей 203, 215 ЦК України свідчить, що недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, зокрема, дефектів (незаконності) змісту, форми, суб`єктного складу, волевиявлення тощо.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторін і яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Оспорювати правочин можуть не лише сторони, а і заінтересована особа, яка не була його стороною, проте її власний інтерес полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.
Статтями 655, 656, 658 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таке право вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Договір купівлі-продажу є правочином щодо розпорядження майном, а тому правом на його укладення, за статями 317, 319 ЦК України, наділений лише законний власник майна, тобто особа, що має усі правомочності щодо майна (користування, розпорядження та володіння).
Крім того, з урахуванням змісту статті 178 ЦК України щодо неможливості вільного відчуження обмежених в цивільному обороті об`єктів, за такими правочинами право власності на майно набувається та переходить від однієї приватної особи до іншої лише у разі, якщо майно не має передбачених законодавством обмежень в оборотоздатності.
У спірних договорах купівлі-продажу земельних ділянок вказано про належність останніх їх продавцям - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 на праві власності.
Проте, в силу положень чинного законодавства встановлена відсутність у вказаних вище осіб права на спірні земельні ділянки, що підтверджує незаконність їх подальшого відчуження на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ..
З огляду на викладене, враховуючи недотримання вимог законодавства при укладенні договору, а також його спрямованість на перешкоджання законному власнику ділянок у реалізації права власності, наявні правові підстави для усунення державі в особі Київської обласної державної адміністрації перешкод у користуванні ділянками шляхом визнання згаданих договорів недійсними, скасування рішень та повернення на користь Київської обласної державної адміністрації земельних ділянок.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір стягується з відповідачі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене та керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст.ст. 140, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 16, 256, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 на користь Київської обласної прокуратури суму сплаченого судового збору по 5 695,38 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять грн. 38 коп.) з кожного.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ