Справа №442/4258/25
Провадження №2/442/1364/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Коваля Р.Г., з участю секретаря судового засідання Чолавін Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місяця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, який уточнив та з врахуванням всіх позовних вимог просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 - разом з ним як батьком і основним його утримувачем, та таким, що самостійно виховує дитину.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 червня 2011 року він та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Стебницькій міській раді Львівської області, актовий запис №35.

За час перебування в шлюбних відносинах, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Спочатку подружнього життя у них були теплі дружні відносини, однак згодом їх відносини змінилися, вони перестали розуміти один одного, у них пропало почуття любові, а його неодноразові намагання налагодити нормальні відносини не дали позитивного результату. Їх відносини постійно погіршувалися і вони тривалий час проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Дружина проживає окремо від нього та сина. Дитина залишилася проживати разом з ним, а відповідач не цікавиться його життям і здоров`ям, не приймає участі у його вихованні та утриманні. Вона не бажає проживати з ними однією сім`єю, що фактично призвело до припинення між ними шлюбних відносин та самостійного виховання та утримання їх сина.

Оскільки, їх шлюб з відповідачем фактично розпався, вони проживають за різними адресами, то за таких обставин, вважає, що шлюб між ними слід розірвати. У них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, і подальше перебування у такому шлюбі суперечить їх інтересам та інтересам дитини.

Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. а тому вирішив звернутися в суд з даним позовом.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.06.2025, після одержання судом інформації відповідного органу про місце реєстрації відповідача, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання е з`явилась, подала відзив на позовну заяву про розгляд справи без її участі та визнання позову в частині розірвання шлюбу.

Представник третьої особи заступник начальника відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Щерба Ю.І. в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 07 червня 2011 року уклали шлюб, який зареєстрували у Стебницькій міській раді Львівської області, актовий запис №35, що стверджується свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після одруження дружині позивача присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що стверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 , яке видане Виконавчим комітетом Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі є те, що між подружжям втрачено почуття любові одне до одного, відносини постійно погіршуються, вони тривалий час проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати.

Що стосується позову в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до витягів Дрогобицької територіальної громад № № 2025/007084721, 2025/007084532 від 29.05.2025 позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді № 1452679 від 05.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 підтверджується та обставина, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Із наявних в матеріалах справи заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вбачається, що останнім відомі обставини сімейного життя сторін по справі так як ОСОБА_6 є сестрою відповідача, а ОСОБА_7 кумом позивача. Зазначають, що останнім часом позивач проживає разом з сином так як у їх сім`ї викають непорозуміння, сварки з відповідачем. Позивач ОСОБА_1 самостійно дбає і піклується про сина, бере участь у його вихованні та утриманні.

Відповідно до довідки лікаря педіатра ОСОБА_8 від 20.06.2025 вбачається, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спостерігається у зазначеного лікаря, на всі візити до лікаря педіатра дитину супроводжує батько ОСОБА_1 , який активно цікавиться станом здоров`я сина та виконує всі призначення лікаря.

Встановлено, що із сторони позивача ОСОБА_1 відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали б проживання його сина разом з ним за адресою АДРЕСА_1 ,чи негативно впливали на його виховання та розвиток.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками неповнолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з батьком, що не позбавляє матір права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами немайнового характеру і підтверджуються відповідною квитанцією, враховуючи позицію позивача, а тому такі витрати слід залишити за останнім.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись ст. ст. , 10, 12-13, 76-81, 89-90, 95, 141, 142, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 червня 2011 року у Стебницькій міській раді Львівської області, актовий запис №35.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як основним та єдиним утримувачем та таким, що самостійно виховує малолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2025.

Суддя Роман КОВАЛЬ