УХВАЛА

27 червня 2025 року

м. Київ

справа № 504/243/24

провадження № 61-7638ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єсіпова Катерина В?ячеславівна, на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути майно, набуте за рахунок іншої особи,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 про зобов`язання повернути майно, набуте за рахунок іншої особи.

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:3389, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, розташований за вказаною адресою.

Заяву обгрунтовував тим, що позивачу стало відомо, що відповідачкою виставлене спірне майно на продаж на Інтернет майданчику ОЛХ. Вказане підтверджує роздруківками із сайту Інтернет майданчику ОЛХ.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 08 травня 2025 року, заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , а саме:

- на земельної ділянку, кадастровий номер :02:001:3389, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

20 червня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Єсіпова К. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у справі № 504/243/24.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права. Посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Крім того, касаційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 травня 2020 року було накладено арешт на житловий будинок під АДРЕСА_1 , та земельна ділянка кадастровий номер :02:001:3369, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 , в рамках розгляду справи № 504/1028/20,яка наразі переглядається Касаційним цивільним судом, а тому вважає, що повторне накладення арешту на те саме майно є безпідставним та свідчить про зловживання позивачем своїми правами та вкрай негативно впливає на її право власності на спірне майно.

Також, вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження загрози настання для позивача негативних наслідків, чи вчинення заявником дій, які могли б бути оцінені як такі, що можуть в майбутньому перешкодити виконанню судового рішення.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду про забезпечення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц, від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18,

від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21.

Суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, врахувавши, що предметом позову у цій справі є земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:3389, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а позов стосується зобов`язання повернути спірне майно.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову, оскільки невжиття зазначених в ухвалі Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Застосування вказаного виду забезпечення позову слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 травня 2020 року було накладено арешт на житловий будинок під АДРЕСА_1 , та земельна ділянка кадастровий номер :02:001:3369, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 , в рамках розгляду справи № 504/1028/20, не заслуговують на увагу, оскільки фактично заявник просив вжити заходи забезпечення позову в рамках розглядуваної справи № 504/243/24, оскільки існував обґрунтований ризик продажу спірної земельної ділянки та будинку і їх відчуження третій особі, що може призвести до невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Застосовані судом заходи забезпечення позову не перешкоджають користуванню земельною ділянкою та житловим будинком, носять тимчасовий характер та спрямовані, зокрема, на унеможливлення зміни власника майна, до вирішення спору судом. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та предмету позову, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

ОСОБА_1 не позбавлена права, за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України), ініціювати перед судом питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, скасування заходів забезпечення позову, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.

Зокрема, частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами приписів статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єсіпова К. В., на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у справі є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єсіпова Катерина В?ячеславівна, на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 08 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути майно, набуте за рахунок іншої особи.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара