Справа №491/236/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючої в справі судді Надєр Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гула О.Р.,

за участю сторін у справі:

представника позивача Юраш І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 22 серпня 2019 року позивач придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . 22 серпня 2019 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку. Договір купівлі-продажу оформлено у формі розписки. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 , виданого 01 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Із ОСОБА_2 позивач повністю розрахувався під час укладення договору купівлі-продажу, про що було складено розписку, та отримав від нього оригінали усіх правовстановлюючих документів на належний йому житловий будинок. Разом з цим сторони зобов`язалися на протязі року оформити договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку в нотаріальному порядку. Таким чином, позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх визначених законом істотних умов купівлі-продажу будинку, але у зв`язку зі своїм віком, хворобами, а потім і смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , не вдалося оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, в зв`язку з чим порушується законне право власності позивача на придбане житло. Позивач зазначає, що з моменту укладення договору, умови якого позивач виконав повністю, він користується зазначеним будинком, сплачує належні платежі, а документи на житловий будинок залишаються не переоформленими на ім`я позивача та можливості оформити право власності в позасудовому порядку неможливо, так як ОСОБА_2 помер, а спадкоємців у нього немає. Також позивач зазначає, що укладений між ним та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .. При цьому до його смерті всі істотні умови договору виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. У зв`язку з наведеним іншим, крім судового, шляхом захистити права позивача неможливо, оскільки колишній власник помер, а спадкоємці майна відсутні.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 25 червня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.

Сторони в підготовче судове засідання, призначене на 17 жовтня 2024 року, не з`явились.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до початку підготовчого судового засідання від представника позивача адвоката Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру серії ВН №1343088 від 12 березня 2024 року та договору про надання правничої допомоги від 28 лютого 2024 року, надійшла заява, в якій вона просила підготовче судове засідання, призначене на 17 жовтня 2024 року на 14 годину 00 хвилин, провести у її відсутність та у відсутність позивача та призначити справу до розгляду про суті. Також просила задовольнити заяву про виклик свідків.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмове клопотання від 13 вересня 2024 року, в якому просив суд розгляд справи здійснити без участі відповідача Ананьївської міської ради. Розгляд позовної заяви залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням наведеного 17 жовтня 2024 головуючою у справі суддею після виконання всіх завдань, визначених в статті 189 ЦПК України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, а також задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків.

19 червня 2025 року позивач в судове засідання не з`явився, однак з`явилась його представник, яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач проживає в с. Боярка Подільського району Одеської області. 22 серпня 2019 року позивач придбав будинок за договором купівлі-продажу у ОСОБА_2 , з яким вони домовились, що ОСОБА_2 повинен буде зробити технічну документацію на будинок, однак ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 мав свідоцтво про право власності на вказаний вище будинок. У ОСОБА_2 відсутні спадкоємці. Іншого способу, окрім звернення до суду з вказаним позовом для визнання права власності на вказаний житловий будинок, у позивача немає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак суд бере до уваги клопотання представника відповідача від 13 вересня 2024 року (а.с.103), в якому він просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Також в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заяву про допит яких було заявлено представником позивача та задоволено судом.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Позивач придбав будинок, який належав ОСОБА_2 , однак згодом ОСОБА_2 помер. У ОСОБА_2 була співмешканка, яка прожила з ним приблизно 10 років. Вона і продала позивачу будинок, після чого поїхала. Свідок зазначила, що не була присутня при купівлі вказаного будинку та нічого не підписувала. Обставин купівлі-продажу не знає, їй про це повідомив син. Ще ОСОБА_2 залишив заповіти на ім`я двох своїх онуків, яким заповів земельні ділянки. Також у ОСОБА_2 були син та пасинок. Її син, тобто, позивач у справі, ще не користується будинком, оскільки живе у Київській області.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с. Боярка Подільського району Одеської області на даний час по сусідству з позивачем, оскільки він деякий час там проживав, а зараз проживає у Київській області. В с. Боярка проживав ОСОБА_5 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_7 помер та його співмешканка проживала сама приблизно один рік, а потім поїхала, продавши перед цим будинок. Свідок зазначила, що про дітей ОСОБА_8 нічого не знає, але знає, що у нього був онук, який іноді проживав з дідом. ОСОБА_7 проживав зі своєю співмешканкою більше п`яти років. Позивача вона знає добре, можна сказати, вони дружили, він проживав в с. Великобоярка і раніше, але за іншою адресою. Потім позивач придбав будинок по сусідству з нею. Позивач сам повідомив їй, що він купив вище вказаний будинок, але обставини його купівлі їй невідомі. Позивач доглядав за городом та будинком, але ремонт не робив. Свідок зазначила, що їй невідомо, хто був присутній при купівлі вказаного будинку.

Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, взявши до уваги клопотання представника відповідача, приходить до наступного висновку.

Так, при розгляді справи встановлено:

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 06 травня 2005 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.7-8).

Відповідачем у справі є Ананьївська міська рада, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Подільський район, м. Ананьїв, вул. Незалежності, 51, ЄДРПОУ - 04056807.

Як зазначає позивач, 22 серпня 2019 року він придбав у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому договір купівлі-продажу було оформлено у формі розписки. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 , виданого 01 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області.

На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку позивачем додано до позовної заяви копію розписки від 22 серпня 2019 року (а.с.10), в якій зазначено, що позивач ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 25000 гривень за будинок по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №3 від 01 жовтня 2007 року. Згідно розписки ОСОБА_2 передав позивачу ОСОБА_1 ключі від вказаного житлового будинку та всі правовстановлюючі документи на домоволодіння. Також згідно розписки позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язуються на протязі року нотаріально оформити договір купівлі-продажу будинку. Розписка містить підписи позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Також у вказаній розписці зазначено, що передача коштів та документів проведена в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підписи яких також містяться у розписці.

Проте, як зазначено в позовній заяві, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , позивач втратив можливість з цих причин нотаріального посвідчення правочину, а тому змушений звернутися до суду.

В позовній заяві позивач також зазначає, що з моменту укладення договору позивач користується зазначеним житловим будинком, сплачує належні платежі.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 12 лютого 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11)

Крім того до позовної заяви додані документи, які посвідчують право власності ОСОБА_2 на зазначений житловий будинок.

Так, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01 жовтня 2007 року серії НОМЕР_4 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 23 липня 2007 року №29 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.14).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2007 року серії ССЕ №252895 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , частка 1/1, підстава свідоцтво про право власності / 3 / 01 жовтня 2007 року / Виконавчий комітет Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.12), що також підтверджується копією реєстраційного напису від 01 жовтня 2007 року, виданого Ананьївським районним бюро технічної інвентаризації (а.с.13), копією інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №369513856 від 12 березня 2024 року (а.с.15-16).

Відповідно до копії витягу з погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки за адресою: АДРЕСА_1 , членами особистого селянського господарства зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 міститься відмітка про те, що він ІНФОРМАЦІЯ_3 помер; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 міститься відмітка про те, що вона вибула до с. Новоіванівка Лозівського району Харківської області (а.с.18-21).

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 03 листопада 2021 року, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.22-38).

Відповідно до листа Ананьївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №1255/70-18 від 12 серпня 2021 року у архіві відділу наявні наступні актові записи: про смерть №47 від 12 лютого 2020 року, складений Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.39).

Також відповідно до листа Ананьївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №1528/70-18 від 07 жовтня 2021 року в архіві Відділу відсутні актові записи про шлюб та народження, в яких вказано батьком відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також такі актові записи відсутні за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.40).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ананьївської міської ради №340 від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава погосподарська книга №2 за 2016-2021 роки, о/р № НОМЕР_5 (а.с.41).

Також на виконання ухвали суду від 25 червня 2024 року від Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області до суду надійшла копія спадкової справи №220/2020 на майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.56-97), відповідно до якої спадкоємцями ОСОБА_2 за заповітом є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно наявної у матеріалах спадкової справи копії заповіту, складеного 17 липня 2017 року, ОСОБА_2 заповів ОСОБА_14 земельну ділянку площею 3,45 га, яка знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №160189, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 18 лютого 2005 року, а також згідно копії заповіту, складеного 17 липня 2017 року, ОСОБА_2 заповів ОСОБА_13 земельну ділянку площею 3,45 га, яка знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №719196, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 16 листопада 2009 року. На підставі заповіту від 17 липня 2017 року ОСОБА_14 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 серпня 2021 року.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини в даній справі підпадають під визначення цивільних.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно з частиною 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частиною 3 статті 12 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

З наведеного вбачається, що особа має право відмовитись або передати своє право на майно шляхом укладення, зокрема, договору.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що його права не визнані та обрав відповідний спосіб їх захисту, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до позовної заяви спірні правовідносини полягають у передачі відповідачем позивачу майнового права на житловий будинок.

Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

В рамках розглядуваної справи правочин є двостороннім, тобто договором.

Частиною 4 ст.202 ЦК України визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 4 ст.203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати вчиненим правочин договір згідно з яким до нього від ОСОБА_2 переходить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за що він передав ОСОБА_2 певну суму грошових коштів плату.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З наведеного вбачається, що правочин, який просить визнати суд позивач, підпадає під визначення договору купівлі продажу.

Зі змісту ст.640 ЦК України вбачається, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

При цьому, майно, яке має передати продавець у власність покупцю, є житловий будинок.

Частиною 1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З наведеного вбачається, що Цивільним кодексом України встановлено особливий порядок укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як нерухомого майна, зокрема його нотаріальне посвідчення.

З матеріалів справи вбачаться, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір, проте він був укладений у вигляді розписки та не був нотаріально посвідчений, тобто укладений у неналежні формі.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 1 ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При цьому, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Також, слід зазначити, що ч.2 ст.220 ЦК України передбачено визнання судом дійсним договору якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами.

Проте, одна лише розписка від 22 серпня 2019 року не є доказом досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку.

Також зазначена розписка від 22 серпня 2019 року не містить будь-яких відомостей про земельну ділянку, право на яку переходило б у зв`язку з переходом права власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що також свідчить про недосягнення сторонами домовленості про істотні умови договору купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку.

При цьому, з тексту вказаної розписки взагалі не вбачається, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти від позивача саме за продаж йому будинку з господарськими будівлями та спорудами, а лише вказано, що він отримав гроші «за будинок», що, в свою чергу, може мати різні смислові значення. Також не вбачається будь-якого зобов`язання ОСОБА_2 передати позивачу у власність будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В даному випадку, зважаючи, що надана позивачем розписка не містить відомостей щодо досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, тому, відсутній договір купівлі-продажу, в розумінні статті 655 ЦК України.

Будь-яких інших письмових доказів укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна між позивачем та ОСОБА_2 в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання договору, укладеного 22 серпня 2019 року між ним та ОСОБА_2 про продаж ОСОБА_2 позивачу належного ОСОБА_2 на праві приватної власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , слід відмовити.

З приводу вимоги позивача визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Частиною 1 статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З наведеного вбачається, що з урахуванням відмови позивачу у визнанні договору, укладеного 22 серпня 2019 року між ним та ОСОБА_2 про купівлю продаж вище зазначеного житлового будинку дійсним, у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок також слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 18, 19, 81, 211, 258, 259, 273, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2025 року.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.