РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1322/25

провадження у справі № 2/0285/967/25

02 липня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Васильчук Л. Й.,

за участі секретаря судового засідання Букши О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє представник позивача ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути із ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) кошти в розмірі понесених витрат 117140,17 грн; понесені витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 2310 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 27.07.2023 о 06:45 год. в м. Києві по пр. Броварському, 95, керуючи автомобілем Камаз 43101, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом МАЗ 8925, номерний знак НОМЕР_2 , здійснив наїзд на з/б блок, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль Volkswgen Polo, номерний знак НОМЕР_3 , водій ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 . Порушив вимоги п. 13.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди ОСОБА_2 . Не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Volkswgen Polo, номерний знак НОМЕР_3 , складає 131054,72 грн. Зазначена шкода винуватцем не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210454835 з терміном дії з 08.08.2022 по 07.08.2023. Зазначає, що у зв`язку з настанням події МТСБУ 20.09.2023 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 117140,17 грн., тому у позивача виникло право грошової вимоги до ОСОБА_2 . Також, МТСБУ додатково понесені витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 2310 грн. Оскільки МТСБУ здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, представник позивача просить стягнути вказані витрати на користь позивача.

Представник відповідача адвокат Ковташ В. Д. надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, в момент ДТП рухався на службовому автомобілі виконуючи свій військовий обов`язок, а тому є неналежним відповідачем. Крім того, позивач звернувся до суду з даним позовом, порушивши своє ж рішення від 20.05.2022, яким було прийнято рішення не стягувати регламентні виплати в порядку регресу з військових частин та військовослужбовців на період воєнного стану, який було введено Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та не скасовано на території України і на даний час.

Представник позивача в судове засідання не прибула, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, про час і місце судового розгляду повідомлялись вчасно та належним чином, шляхом направлення повідомлення у додаток Viber, заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2023 визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Судом встановлено, що 27.07.2023 о 06:45 год ОСОБА_2 в м. Києві по пр. Броварському, 95, керуючи автомобілем Камаз 43101, номерний знак НОМЕР_4 , з причепом МАЗ 8925, номерний знак НОМЕР_5 , здійснив наїзд на з/б блок, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль Volkswgen Polo, номерний знак НОМЕР_3 , водій ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

27.07.2023 власник пошкодженого транспортного засобу Volkswgen Polo, номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. До заяви було додано копію протоколу про адміністративне правопорушення, копію схеми ДТП, копію картки платника податків та копію паспорта ОСОБА_4 , копію полісу № обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК «Саламандра», строк дії якого з 08.08.2022 по 07.08.2023.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №35702 від 30.08.2023 вартість відновлювального ремонту КТЗ Volkswgen Polo, номерний знак НОМЕР_3 складає 131054,72 грн.

Позивач, розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані документи по даному ДТП прийняв рішення про відшкодування ОСОБА_4 шкоди з фонду захисту потерпілих в розмірі 117140,17 грн., що підтверджується наказом МТСБУ.

Відповідно до платіжної інструкції №975817 від 20.09.2023 МТСБУ перерахувало ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 117140,17 грн.

Крім того, відповідно до платіжної інструкції №975321 від 06.09.2023 позивачем сплачено кошти в розмірі 2310 грн. з призначенням платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №94711, згідно рах. №6066 від 31.08.2023, т.з. НОМЕР_3 .

Таким чином матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на сплату позивачем зазначеної у позовній заяві суми коштів.

Однак суд звертає увагу позивача на наступне.

Відповідно до документів, наданих представником відповідача слідує, що відповідач ОСОБА_2 . Є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_6 , водій автомобіля, що підтверджується копією військового квитка та довідкою військової частини НОМЕР_6 . Автомобіль Камаз 43101, номерний знак НОМЕР_4 , з причепом МАЗ 8925, номерний знак НОМЕР_5 ,яким керував ОСОБА_2 , належить в/ч НОМЕР_6 , що підтверджується дорожнім листом №2684.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004року (далі - Закон №1961-IV) та Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону №1961-IV, з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із ст. 22 Закону №1961-IV МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п/п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст.13 цього Закону.

Разом із тим ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 05.12.2018р. по справі №426/16825/16-ц вказав, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Спір між двома суб`єктами господарювання, потерпілим та власником автомобіля, повинен вирішуватися за правилами господарського судочинства.

У постанові від 5 грудня 2018 року (справа №426/16825/16-ц) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами.

Аналогічні за своїм змістом висновки зробив також Верховний Суд у своїх постановах від 04.06.2023р. у справі №686/20281/21 та від 17.01.2024р. у справі №554/4401/22, який вказав, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також висновок, який вказаний Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №905/1391/19 від 21.08.2020р., де винний у дорожньо-транспортній пригоді військовослужбовець на момент ДТП виконував свої службові обов`язки особисто та цивільно-правова відповідальність якого станом на момент ДТП застрахована не була. У даній справі Верховний Суд зазначив, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону 1961-ІV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб власників транспортних засобів.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у настанні ДТП та завданні шкоди автомобілю Volkswgen Polo, номерний знак НОМЕР_3 ,що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2023 по справі № 754/10943/23, яка відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, є обов`язковою для суду в межах розгляду даної справи.

Разом з цим, з наданих суду доказів вбачається, що відповідач на час ДТП перебував на військовій службі, а сам транспортний засіб, яким він керував належить військовій частині НОМЕР_6 .

При цьому суд, при розгляді даної справи керується вимогами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України та враховує, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ст. 263 ЦПК України.

Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Під час виплати компенсації у випадку ДТП зі службовим автомобілем треба виходити з того, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦКУ). Збиток за таких обставин відшкодовує особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦКУ юридична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто компенсацію збитку за винного працівника виплачує роботодавець.

Таку особу роботодавець може притягнути до відповідальності лише в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦКУ.

Таким чином, у даному випадку, ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, на відміну від в/ч НОМЕР_6 чи її правонаступника, на обліку якої перебував автомобіль Камаз 43101, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом МА3 8925, номерний знак НОМЕР_5 , водій якого, ОСОБА_2 (військовослужбовець), визнаний винним у вказаній вище ДТП.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Зі змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідь на відзив з доданими документами було направлено на електронну адресу представнику позивача 22.04.2025, однак представником позивача клопотання про заміну неналежного відповідача на належного заявлено не було. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК.

Враховуючи, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 51, 55, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, відмовити.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2025 року.

Головуючий суддя Л. Й. Васильчук