ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5862/25 Справа № 210/749/24 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Держава України в особі Державної Казначейської служби України

треті особи на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровська обласна прокуратура

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- Уповноважений Верховної Ради України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року, ухвалене суддею Вікторович Н.Ю. в м.Кривому Розу Дніпропетровської області, повне судове рішення виготовлено 27 березня 2025 року,

УСТАНОВИВ

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Держави України, в особі Державної Казначейської служби України, треті особи Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами та просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами та судом шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку 627 800грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.08.2022 року, приблизно о 09-35год. йому телефонував начальник кримінальної поліції і у недопустимій формі розпитував про факт перевезення ним своїх меблів 23.08.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , у межах м. Кривий Ріг, і після відмови з`явитися 24.08.2022 року до нього у кабінет, останній погрожував порушити кримінальну справу відносно нього. 24.08.2022 року позивач звернувся на лінію «102» з заявою про незаконне переслідування, про результати розгляду якої його до теперішнього часу невідомо. Того ж дня працівниками ВП№2 Криворізького РУП було внесено неправдиву інформацію до ЄРДР (ЖЄО №11483) за фактом того, що нібито 23.08.2022 року, в період часу з 15:27год. до 15:35год., в умовах воєнного стану, з приміщення ТОВ «Юридична компанія АГРОЛЕНД», що розташована за адресою: проспект Металургів, буд.№37, м. Кривий Ріг, таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку належного ОСОБА_2 майна, чим завдав їй нібито майнового збитку, кримінальне провадження №0000991 за ст.185 ч.4 КК України. З того часу кримінальне переслідування відносно нього триває вісімнадцять місяців, з 24.08.2022 року дотепер. У вересні 2022 року відбувся його перший допит. У подальшому відбувались виклики та допити свідків, проте подані доручення співробітникам сектору кримінальної поліції на встановлення свідків та очевидців події. Позивач надавав докази належності йому майна, яке є предметом правопорушення, не ухилявся від відповідей слідчого. 04.02.2023р. надіслана заява на адресу начальника ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.383 ч.2 КК України. Заява про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.383 КК України 07.02.2023 року була прийнята Дніпровським районним управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

03.03.2023 року на звернення позивача №С-487 від 06.02.2023 року №45.2/2-С/60з він отримав копію постанови про закриття кримінального провадження №0000991 за ч.4 ст.185 КК України від 30.11.2022р., відповідно до якої лейтенантом поліції Мироненко Богданом Сергійовичем встановлено, що майно, на яке вказує ОСОБА_2 , а саме: 1) стіл офісний, 2) стілець (крісло) офісне, 3) тумба на коліщатах, 4) МФУ марки «Canon» моделі «МF-4320» в подальшому викрадене її колишнім співмешканцем ОСОБА_1 , насправді належить останньому та окрім свідчень самої потерпілої, даний факт нічим та ніким не підтверджується.

04.05.2023 року, на заяву про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.383 КК України разом з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого, позивач отримав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження №0000413 за ч.1 ст.383 КК України від 06.04.2023 року. Досудове розслідування триває і дотепер. Вказані дії та бездіяльність працівників поліції порушують вимоги ст.28 КПК України, тому 26.06.2023 року він звернувся до Територіального Управління ДБР.

Позивач оскаржував постанови слідчого СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції Собічевської О.С. про закриття кримінального провадження №0000413 від 30.06.2023 року у зв`язку з отриманням ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Чайкіної О.В. від 23.06.2023 року, якою скасовано постанову слідчого по справі №0000991, за ознаками ч.4 ст.185 КК України. 30.08.2023р. ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Сільченко В.Є. по справі №210/4443/23, постанову скасовано внаслідок її оскарження.

29.09.2023 року він звернувся з клопотаннями в порядку ст.220 КПК України по справі №0000991 та по справі №0000413. По клопотанню у справі №0000413, в порушення термінів, він отримав формальне повідомлення про прийняття. 30.09.2023р. по клопотанню у справі №0000991, слідчим винесено постанову про повну відмову у задоволенні його клопотання вказана постанова була оскаржена позивачем та скасована ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Сільченко В.Є. від 25.10.2023р. по справі №210/3140/23, де позивача визнано іншою особою, права чи законні інтереси обмежуються під час досудового розслідування.

26.10.2023 року йому було повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000991 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України 29.06.2023 року відновлено на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.06.2023 року.

Позивач стверджу, що його матеріальні витрати, як ресурсу так часу не можу порівняти з моральною шкодою, що завдано йому такими діями, бездіяльністю, ігнорування намагань відновлення справедливості. Слідчим надано копії наявних документів про право власності, фото інших меблів з частини комплекту, тощо. Коли і чим завершиться таке переслідування його дуже турбує. Він втратив право вільно розпоряджатися своїми речами, по справі за ч.4 ст.185 КК України. Безпідставним переслідуванням з боку правоохоронних органів які він зазнав і зазнає душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав та зазнає надзвичайного впливу, що призвів та призводить до суттєвої зміни його життєвого укладу та завдав і завдає йому значних страждань. Сукупність дій та бездіяльності, з 24.08.2022 року, у подвійному сенсі з 06.04.2023 року, фактично знищили його як особистість, він втратив інтерес до життя, зумовлений тривалістю часу та зусиллями, направленими на відновлення своїх прав. Внаслідок незаконного кримінального переслідування він позбавлений можливості працевлаштування на посади державної служби. Його робота була пов`язана з правоохоронною діяльністю, він має двадцятирічний стаж державної служби з повагою колег та підлеглих, мав, до початку його незаконного кримінального переслідування, яке постійно тримало і тримає його у великій напрузі через приниження честі, гідності, престижу та ділової репутації, що призводить до виснаження як психічних так і фізичних сил. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.23, 1176 ЦК України та вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суди», позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до Держави України, в особі Державної Казначейської служби України, треті особи Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дніпропетровська обласна прокуратура, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про стягнення моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами, залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Позивач вважає безпідставним висновок суду, що позивачем не надано до суду судового рішення, яким би встановлювалась протиправність дій або бездіяльність слідчого, оскільки стаття 303 КПК України містить виключний перелік дій та бездіяльність слідчого і дізнавача, які можуть оскаржуватись на досудовому розслідуванні. Серед них відсутня така підстава для оскарження як надмірна тривалість кримінального провадження.

Вказує, що суд першої інстанції встановив лише певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування його початок 24.08.2022р., не менш ніж двічі ухвалами слідчих суддів була констатована бездіяльність та необґрунтованість рішень органу досудового розслідування, зобов`язань вчинити певні дії, відсутність яких, як і відсутність остаточного та законного рішення в указаних кримінальних провадженнях, але суд не надав їм оцінку.

Зазначає, що позивач звернувся до суду про відшкодування моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами (з наведенням конкретних обставин у позовній заяві), а не про визнання незаконними дії органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, як зазначено у рішенні суду.

Позивач вважає, що судом не з`ясовано та не досліджено усі доводи позивача щодо обґрунтування як обставин, форми спричинення, так і розміру моральної шкоди, не досліджено надані докази, пояснення, письмові додаткові пояснення тощо, та не надано їм належну оцінку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Позивач зазначає, що у позовній заяві та у судовому засіданні під час розгляду справи у суді він надав докази, у тому рахунку письмові пояснення та копії документів, які підтверджують неправомірність дій представників поліції до внесення інформації до ЄРДР та після, факт надмірної тривалості кримінального провадження, наявності моральних страждань та обґрунтував їх розмір. Проте судом вони не враховані і їм не надано належну оцінку, чим порушено принципами розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи унаслідок чого висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікова С.А., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити в задоволенні скарги, рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник Дніпропетровської обласної прокуратури Путненко Н.К. просить залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника Державної Казначейської служби України Тараненко М.С., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, представника Уповноваженого Верховної Ради України Хильницьку В.О., яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги просила їх задовольнити, представника Дніпропетровської обласної прокуратури Дудник К.К. та представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікову С.А., які, кожна окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача з викладених у відзиві підстав, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзивів на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000991, 24.08.2022 року до чергової частини ВП №2 Криворізького РУП, з письмовою заявою звернулась гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом того, що 23.08.2022 року, в період часу з 15:27год. до 15:35год., чоловік на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, з приміщення ТОВ «Юридична компанія «Агроленд», що розташована за адресою:проспект Металургів, буд.№37 м. Кривий Ріг, таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку належного їй майна, чим завдано майнові збитки. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст.185 КК України (а.с.3 зворот).

Постановою СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Мироненко Б.С. від 30 листопада 2022 року, за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000991 від 24.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.5 зворот).

04 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім`я начальника ГУНП в Дніпропетровської області в якій повідомив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснила завідомо неправдиве повідомлення органу дізнання про вчинення злочину (а.с.4).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000413, 06.04.2023 року до чергової частини ВП №2 Криворізького РУП, надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення ним крадіжки майна ТОВ «Юридична компанія «Агроленд». Обставини події встановлюються. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.383 КК України (а.с.5 зворот).

04.05.2023 року слідчою СВУ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Собічевською О. було вручено ОСОБА_1 пам`ятку про процесуальні права та обв`язки потерпілого (а.с.6).

Постановою СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Собічевською О.С. від 30 червня 2023 року, за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000413 від 06.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.8).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2023 року по справі №210/4443/23, задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та скасовано постанову слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Собічевської О.С. про закриття кримінального провадження №000413 від 30.06.2023 року (а.с.8 зворот).

Відповідно до Листа вих.№45/8-19-425 від 23.11.2023р. за підписом заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділу Криворізького районного управління поліції в Дніпропетровській області Д. Фіщін повідомлено ОСОБА_3 , що досудове розслідування кримінального провадження №000991 від 24.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, 29.09.2023 року відновлено на підставі ухвали Дзержинського районного суду від 23.06.2023 року (а.с.10 зворот).

Постановою СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мироненко Б.С. від 30 вересня 2023 року про повну відмову у задоволенні клопотання, за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000991 від 24.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року по справі №210/3140/23, задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій. Скасовано постанову від 30.09.2023 року слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про повну відмов у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.09.2023 року у кримінальному провадженні №000991. Зобов`язано слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29.09.2023 року як учасника кримінального провадження у строки та порядку, визначені ст.220 КПК України (а.с.10).

Відмовляючи позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з недоведеності належними та допустимим доказами факту завдання йому моральної шкоди, наявності такої шкоди та можливого причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та не вжиття органами досудового розслідування всіх необхідних заходів для закінчення досудового розслідування.

При цьому, суд зазначив, що сам по собі факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків або відшкодування моральної шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18).

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №336/5519/18 (провадження №61-11350св19) зазначено, що, вирішуючи спір, суди не врахували, що оскарження позивачем процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення його вимог про визнання потерпілим є достатньою сатисфакцією.

Тотожню за змістом правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справах №614/2328/17 (провадження №61-7053зпв18) і №638/14260/16 (провадження №61-11766св18), від 10 жовтня 2018 року у справі №640/3837/17 (провадження №61-29382св18), від 31 жовтня 2018 року у справі №646/5224/17 (провадження №61-7478св18), від 28 листопада 2018 року у справі №638/9055/15 (провадження №61-20721св18), від 13 березня 2019 року у справі №638/12193/16 (провадження №61-18855св18), на які також посилалася Запорізька обласна прокуратура у касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі №686/12334/18 (провадження №61-12965св19) вказано, що встановивши, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факту заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження, бездіяльністю органу прокуратури та настанням шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Сам по собі факт того, що прийняте слідчим прокуратури процесуальне рішення про закриття кримінального провадження було скасовано судом, не свідчить про незаконність дій відповідача, оскільки постанова слідчого скасована з процесуальних підстав, цей факт не свідчить про заподіяння майнової та моральної шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №337/3375/17 (провадження №61-11586св19) зазначено, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, Верховний Суд виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовували свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що ухвалами слідчих суддів визнавалися незаконними рішення, дії та бездіяльність слідчих органів.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі №918/203/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №904/3667/19 дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, сам по собі факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності (див. постанови Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №686/27967/19 (провадження №61-14451св20), від 31 травня 2024 року у справі №463/9819/21 (провадження №61-13921св23)).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 січня 2021 року у справі №227/4410/19 (провадження №61-9407св20), від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження №61-22337св19), від 19 грудня 2022 року у справі №466/5021/18 (провадження №61-21157св19), від 27 березня 2023 року у справі №757/221/21-ц (провадження №61-10631св22).

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що оскарження позивачем процесуальних рішень слідчого та прокурора є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, проте не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи. Судового рішення, яким би встановлювалась протиправність дій або бездіяльність слідчого або прокурора до суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту завдання йому моральної шкоди, наявності такої шкоди та можливого причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та не вжиття органами досудового розслідування всіх необхідних заходів для закінчення досудового розслідування, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: