Ширяївський районний суд Одеської області
01.07.2025 Справа №: 499/20/25 Провадження № 2/518/182/2025
УХВАЛА
Ширяївський районний суд Одеської області, в складі:
Головуючого судді Тарасенко М.С.,
секретаря судового засідання Логвенюк О.М.,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
В провадженні Ширяївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
До Ширяївського районного суду Одеської області надійшла заява про затвердження мирової угоди між сторонами.
Представник позивача в судовому засіданні наполягав на затвердженні мирової угоди по справі.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні також наполягав на затвердженні мирової угоди по справі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, в яких справу просять розглянути в їх відсутність, наполягають на затвердженні мирової угоди по справі.
Дослідивши матеріали справи, доводи заяви про затвердження мирової угоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, зокрема, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.
В силу ч. 2 ст. 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".
Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.
ОСОБА_1 звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За умовами мирової угоди сторони домовились:
«Відповідно до положень статей 49 та 207 Цивільного процесуального кодексу України, діючи свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, дійшли згоди щодо врегулювання спору на підставі взаємних поступок шляхом укладення мирової угоди щодо розподілу спадкового майна на наступних умовах: визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що посвідчувалось свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 від 18 липня 2003 року».
Вказані умови мирової угоди суперечать положенням ст. 1268 ЦК України, адже відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Згідно із частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Відповідно довідки від 24.12.2024 року, Любашівська державна нотаріальна контора Одеської області повідомляє, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 1966 року народження, відкрито спадкову справу № 460/2016 року, станом на 24 грудня 2024 року до переліку спадкоємців, які прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на все спадкове майно входять в рівних частках: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, викладаючи текст мирової угоди, сторони фактично просять суд, визнати за позивачем право власності на спадкове майно, на вільно обраних ними умовах, які не узгоджуються з вище вказаними нормами закону.
Реалізувати право на поділ спадщини, в тому числі шляхом укладення між собою відповідних договорів, сторони мають можливість в позасудовому порядку, адже відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, суд розглядає справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів осіб, та не уповноважений посвідчувати договори між сторонами, підміняючи функції нотаріуса.
Відповідно до роз`яснень, які містять в п. 23 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Таким чином, надані для затвердження судом умови мирової угоди суперечать наведеним нормам закону, а тому підстави для затвердження мирової угоди у суду відсутні.
Враховуючи вищевикладені обставини та відповідно до статті 207 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні мирової угоди і продовжити судовий розгляд справи.
Керуючись ст. ст.4, 12, 13, 49, 207, 260-261 ЦПК України, суд -
В затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.
Продовжити розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 02 липня 2025 року..

Суддя М.Тарасенко