Справа № 165/5400/24 Головуючий у 1 інстанції: Гайворонський О. В.
Провадження № 22-ц/802/635/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 березня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство (далі АТ) «Кредобанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 квітня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CL-276938, згідно з умовами якого банк надав позичальнику шляхом перерахування у безготівковій формі кредитні грошові кошти у розмірі 259 263 грн 20 коп. Позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені договором та додатками до нього.

Позивач зазначав, що свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. Проте, ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання, встановлені кредитним договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати кредитних коштів за кредитним договором № CL-276938 від 28 квітня 2020 року у нього станом 01 січня 2024 року виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 343 609 грн 01 коп., з яких: 210 308 грн 98 коп. заборгованість по кредиту; 133 300 грн 03 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Ураховуючи наведене, АТ «Кредобанк»» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № CL-276938 від 28 квітня 2020 року у розмірі 343 609 грн 01 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11 березня 2025 року позов АТ «Кредобанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 343 609 грн 01 коп. заборгованості за кредитним договором № CL-276938 від 28 квітня 2020 року, з яких: 210 308 грн 98 коп. заборгованість по кредиту; 133 300 грн 03 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 березня 2025 року у цій справі залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове про відмову в позові АТ «Кредобанк».

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій справі. Суд ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував обставини непереборної сили, а саме повномасштабну агресивну війну російської федерації проти України. Скаржник також вказував, що він справно виконував свої зобов`язання за кредитним договором до початку збройної агресивної війни росії 24 лютого 2022 року та після завершення війни він зобов`язується продовжити справно та вчасно виконувати взяті на себе боргові зобов`язання. Також просив відстрочити виплату боргових зобов`язань на час дії непереборної сили та скасувати нарахування штрафних санкцій та відсотків у період дії форс-мажору, оскільки це саме та обставина, яку не можна було передбачити на час укладання договору про надання кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.

Представник позивача АТ «Кредобанк», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився у зв`язку з технічною неможливістю.Разом з тим, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву (ч. 5 ст. 212 ЦПК України).

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 30 червня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CL-276938 (а.с.38-40).

Згідно з умовами кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на таких умовах: сума кредиту 259 263 грн 20 коп. (п. 2.1. договору); строк кредитування 60 місяців, терміном до 25 квітня 2025 року (п. 2.3.договору); процентна ставка 35% річних (п. 4.1. договору).

Пунктом 2.4. кредитного договору передбачено, що позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку на наступні цілі: на поточні потреби у розмірі 54 616 грн 01 коп.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Кредобанк» у розмірі 105 873 грн 38 коп.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «УкрСиббанк» у розмірі 48 387 грн 33 коп.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «ОТП Банк» у розмірі 31 466 грн 48 коп.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 18 920 грн.

Факт переказу банком грошових коштів відповідачу за кредитним договором підтверджується копіями меморіальних ордерів №№ 22120404, 22120539, 22119818, 22120087, 22120237 (а.с.7-11).

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за ставкою, визначеною п. 4.1. договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов договору.

Пунктом 6.2. кредитного договору визначено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (а.с.41). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 9 288 грн щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця, упродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 28 квітня 2020 року до 25 квітня 2025 року погашаються в однаковому порядку.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовим рахункам, у відповідача ОСОБА_1 станом на 01 січня 2024 року за кредитним договором № CL-276938 від 28 квітня 2020 року існує заборгованість на загальну суму 343 609 грн 01 коп., з яких: 210 308 грн 98 коп. заборгованість по кредиту; 133 300 грн 03 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.13-36, 50-55).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем наданий належний розрахунок заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, а також кредитний договір, який містить усі істотні умови договору та який був власноруч підписаний відповідачем. Відповідач також не заперечував укладення кредитного договору на обумовлених з банком умовах та отримання на його виконання кредитних коштів шляхом їх перерахування йому у безготівковій формі.

Надані банком документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за договором у визначеному позивачем розмірі, який розрахований відповідно до узгоджених між сторонами умов.

На підставі встановлених у цій справі обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не спростовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову АТ «Кредобанк» є законним та обґрунтованим.

Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неможливості виконання зобов`язань за кредитним договором через форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме повномасштабну агресивну війну російської федерації проти України та введення на території України воєнного стану, колегією суддів до уваги не приймаються.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання цивільного зобов`язання. Верховний Суд у своїх висновках наголошував, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями. Разом з тим, відповідач належними та допустимими доказами не довів наявності зв`язку між неможливістю виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором та введенням воєнного стану на території України внаслідок широкомасштабного російського вторгнення.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: