Справа №452/1879/25
Провадження №6/452/25/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Роман Л.І.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича (далі приватний виконавець) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2025 року приватний виконавець Пиць А.А. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання виконавчого листа №452/4505/23, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі 4000 Євро та 1539 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору, посилаючись на те, що остання не з`являється на виклики приватного виконавця, не подала декларацію про доходи та майно, не надала на вимогу приватного виконавця запитувані ним відомості, не вжила заходів до погашення наявної заборгованості, тощо, чим ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду обов`язків.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року вказане подання прийняте до розгляду суддею Кущ Т.М. та призначено судове засідання на 30 травня 2025 року о 14 год. 30 хв., котре було відкладено на 01 липня 2025 року об 11 год. 00 хв. у зв`язку із неявкою приватного виконавця.

Приватний виконавець Пиць А.А., будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду подання, у судове засідання, призначене на 01 липня 2025 року, не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань не подавав.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01 лютого 2013 року, «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» №3857-XII від 21 січня 1994 року та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Як встановлено судом, на виконанні в приватного виконавця Пиця А.А. перебуває зведене виконавче провадження №75316444 від 17 червня 2024 року з примусового виконання виконавчого листа №452/4505/23, виданого 22 травня 2024 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі 4000 Євро та 1539 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

17 червня 2024 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника.

Як вбачається із матеріалів подання, приватним виконавцем не надані суду докази вчинення всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж звернутися до суду із поданням щодо застосування обмеження боржниці в праві виїзду за межі України.

Зокрема, не надано доказів на підтвердження отримання боржником зазначених постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржниці, так само як і не надано підтвердження отримання боржником викликів приватного виконавця.

Суд не бере до уваги долучені до матеріалів справи копії реєстрів згрупованих відправлень, оскільки такі містять лише інформацію щодо найменування адресата, маси та номеру відправлення.

З даних реєстрів не можливо встановити, які саме документи скеровувалися боржнику, а описи вкладення у цінні листи, приватним виконавцем не долучено.

Приватний виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, в зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржниці у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, суд зазначає, що статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ч.1 ст.313 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа має право на свободу пересування.

Частиною четвертою статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положенням ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до положень ч.2 якої кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Це означає, що дії, які можуть становити втручання або обмежувати здійснення цього права, відповідають вимогам ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод тільки, якщо вони передбачені законом, мають одну з легітимних цілей, згаданих у третьому пункті статті, і можуть бути «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених вище цілей (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ігнатов проти Болгарії», №50/02, пункт 32, від 02 липня 2009 року).

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №331/8536/17.

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стецов проти України» від 11 травня 2021 року Європейський суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити та значною мірою така оцінка суб`єктивна; по-друге, це не може бути єдиною підставою для обмеження, яке є предметом спору, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином заборона на поїздки може сприяти стягненню заборгованості з урахуванням конкретного випадку заявника та інших обставин справи.

Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє по даний час.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи наведену практику Європейського суду, а також положення Конституції України, які визначають життя та здоров`я людини найвищою цінністю, суд приходить до висновку про неможливість обмеження свободи пересування боржника у воєнний час з метою забезпечення його безпеки та вважає, що виїзд за межі України в умовах воєнного стану може бути необхідним з метою евакуації та спрямованим на збереження життя і здоров`я ОСОБА_1 ..

Крім того, слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі дійсного ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, підтвердженого належними доказами, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Приватним виконавцем не надано доказів, що переконливо підтверджують факт саме ухилення боржниці від виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного, у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись стст.258,260,441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, - відмовити.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М. Кущ