_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/576/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

за участю секретаря Коростій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 . При цьому позивачка посилається на те, що вона та Норонья ОСОБА_4 02.07.2013 року уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина син ОСОБА_3 . Дитина є громадянином України, що підтверджується довідкою №5112-000003729 від 19.11.2021. З народження дитини в 2014 році та до початку оголошення в Україні військового стану подружжя та дитина ОСОБА_3 проживали разом за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 З квітня 2022 року сторони родиною у складі дружини, чоловіка та сина поїхали до Іспанії, де отримали тимчасовий захист для переміщених осіб від 07.04.2022. З січня 2023 року сторони почали мешкати окремо, та рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.09.2023 (справа №947/19562/23) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2024 ( справа №947/19565/23) з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуті аліменти у розмірі 5000 гривень на місяць на утримання спільного сина ОСОБА_3 ; виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача знаходиться на примусовому виконанні в Київському відділі ДВС ПМУ МЮ (м.Одеса).

В січні 2023 року позивачка за власні кошти винайняла житло (Іспанія, АДРЕСА_3 , 2 поверх, ліва дверь) та продовжила проживати в ньому разом з дитиною, де син мав свою кімнату з ліжком, робочий стіл, електронне піаніно, проектор, шафу. В свою чергу, відповідач окремо мешкає в іншій квартирі разом з співмешканкою, їхньою спільною дитиною (1 рік) та двома її дітьми (9 років і 13 років), яка складається з 2 кімнат і кухні. Діти живуть в 1 кімнаті, і дорослі в іншій. Згодом, в 2024 році, через те, що позивачка перестала отримувати аліменти на утримання спільної дитини, розмір яких (112 євро) є значно нижчим ніж прожитковий мінімум для дитини в Іспанії, розмір якого сягає 600 євро, а також те, що їй було запропоновано стабільну та добре оплачувану роботу в України, вона та дитина повернулись до постійного місця проживання АДРЕСА_4 , де проживають по цей день. Зазначена квартира належить на праві приватної власності матері позивачки - ОСОБА_5 . На даний час дитина навчається в 4-Є класі Одеського ліцею №80. Батько дитини - відповідач Норонья ОСОБА_4 влітку 2024 року самовільно здійснив спробу змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , при його відвідуванні, а саме, скориставшись відкритістю відносин з сином, які завжди були забезпечені матір`ю, він попросив провести з сином декілька годин і не повернув дитину до постійного місця проживання зі свого помешкання, забороняв матері зайти у своє помешкання забрати дитину, заявляв, що він їй не дозволить бути з дитиною. Оскільки, між сторонами виникають суперечки щодо постійного місця проживання дитини та із урахуванням того, що позивачка на даний час самостійно виховує та утримує сина, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом та визначити місце проживання ОСОБА_3 .

У судове засідання позивачка не з`явилась, повідомлялась, представник позивачки - адвокат Чебаненко О.А. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, надавав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що він не погоджується з вимогами позивача у частині визначення місця проживання спільної дитини виключно з матір`ю з наступних міркувань. 02.07.2013 року між ним та позивачкою укладено шлюб. Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початком повномасштабного вторгнення у 2022 році, він разом зі своєю сім`єю виїхав з України. 07.04.2022 року він разом зі своєю сім`єю (позивачкою та сином) отримав тимчасовий захист в Республіці Іспанія. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.09.2023 року по цивільній справі № 947/19562/23 шлюб між сторонами було розірвано. З моменту призначення стягнення аліментів з нього, позивачка свідомо обмежувала його спілкування з дитиною та усіляко впливала на його рішення щодо їхніх з ним зустрічей, через що він вимушений був звернутись до суду Іспанії задля встановлення обопільної опіки над дитиною. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Дитина відвідувала школу та гуртки з музичних інструментів, які він оплачував у повному обсязі. Позивачка в 2024 році виїхала з Іспанії в невідомому напрямку разом з дитиною, при цьому відповідач зазначає, що позивачка незаконно вивезла дитину за межі Республіки Іспанія і за цим фактом слідчим судом з кримінальних справ №2 Інка, Республіки Іспанії розпочато попереднє провадження про викрадення неповнолітніх. Крім того, питання щодо визначення місця проживання дитини порушено у національних судах Іспанії, рішення додаються. Рішенням суду Іспанії позивачку позбавлено батьківських прав, через що вважає, що дії позивачки свідомо направлені на обмеження та порушення його прав як батька та дитини. Наголошує, що для правильного вирішення спору слід враховувати думку дитини ОСОБА_6 , однак дитина постійно знаходяться із матір`ю та під її впливом, внаслідок чого його думка може бути спотвореною. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні мати першочергове значення, та рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи вищезазначене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що у вирішенні всіх питань (заяв, клопотань, інше) учасників процесу покладаються на розсуд суду, при прийнятті рішення просять врахувати права та інтереси дитини. Висновок Київської районної адміністрації ОМР від 04 березня 2025 року за №3417/01-11 підтримують.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони 02 липня 2013 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 887.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Дитина є громадянином України, що підтверджується довідкою №5112-000003729 від 19.11.2021р.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2023 року (справа № 947/19562/23), шлюб між ОСОБА_1 та Норонья Кабрера Е.А. розірвано.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2024 (справа №947/19565/23) з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуті аліменти у розмірі 5000 гривень на місяць на утримання спільного сина ОСОБА_3 .

Позивачка та її дитина ОСОБА_3 зареєстровані в м.Одесі, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки від 26 березня 2023 року.

Так, загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суду надано Висновок Київської районної адміністрації ОМР від 04 березня 2025 року за №3417/01-11 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , згідно якого Київська районна адміністрація ОМР, як орган опіки та піклування, вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1, 2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

У висновку Київської районної адміністрації ОМР від 04 березня 2025 року за №3417/01-11 зазначено, що на засіданні комісій, яке відбулось 23 січня 2025 року, малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що з батьком спілкувався ще в Іспанії, з днем народження дитину він не вітав; зазначив, що хоче проживати з матір`ю.

Також судом враховано, що позивачка працює викладачем в ТОВ «ШАГ», має постійний дохід, раніше не судима, має у власності житло, соціально значущими хворобами не хворіє, а також те, що дитина відвідує школу та додаткові заняття, що підтверджується довідкою КЗ «Мистецька школа №6 м.Одеси» від 22.10.2024., характеристикою на ОСОБА_7 КЗ «Мистецька школа №6 м.Одеси» від 21.10.2024, характеристикою з Одеського ліцею №80 ОМР, випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 від 22.10.2024, довідкою про доходи ОСОБА_8 від 05.11.2024 ТОВ «ШАГ», свідоцтвом про право власності від 19.01.2001р., витягом про відсутність судимості від 19.10.2024р., довідкою про проходження психіатричного огляду від 30.10.2024.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього.

Щодо наданої відповідачем ухвали суду м.Інка, Королівство Іспанія, про застосування тимчасових заходів, а саме, передачу опіки та піклування про неповнолітнього батькові, коли неповнолітній повертається до Інки, який батько вважає рішенням суду про позбавлення матері батьківських прав, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується, що в провадженні суду м.Інка, Королівство Іспанія, з липня 2024 року перебуває позов батька дитини - ОСОБА_9 , в якому він просив суд визначити батьківськи права між ним та ОСОБА_1 щодо їхньої спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, спільне здійснення опіки та піклування над неповнолітньою особою, та розподілу часу та перебування неповнолітньої дитини з батьками, в тому числі чергові тижні перебування дитини у школі, між тижневі періоди, періоди відпустки, та інші періоди, що за своєю правовою природою відноситься до способів участі батьків у вихованні дитини. В ході розгляду цієї справи в Іспанії, як вбачається з тексту ухвали, суд застосував тимчасові заходи, а саме, передачу опіки та піклування про неповнолітнього батькові, коли неповнолітній повертається до Інки, та інше, і остаточного рішення за позовом батька у справі немає, а тому суд приходить до висновку, що вказані заходи є тимчасовими, що підтверджується також наданою відповідачем юридичною довідкою від 12.02.2025, складеною юристами в Іспанії, в якій зазначено, що такі тимчасові заходи регулюють сімейну обстановку доки триває основне провадження. Зазначена ухвала на території України не визнана та не звернута до виконання в порядку ст.462 ЦПК України, згідно до якої рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

При цьому, ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є , а значить, позивачка при пред`явленні позову в Київський районний суд м.Одеси, реалізовувала своє право на судовий захист та право дитини, передбачене національним законодавством.

В цьому випадку судом враховані норми ст.5,8,12, 13,15 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів (14.09.2006р. ратифіковано Україною) , згідно яких судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання. Під час здійснення своєї юрисдикції згідно положеннями Розділу II органи Договірних Держав застосовують своє національне право. Здійснення батьківської відповідальності визначається правом держави звичайного місця проживання дитини. Якщо звичайне місце проживання дитини змінюється, то воно визначається правом держави

нового звичайного місця проживання.

Водночас, в матеріалах справи відсутні судові рішення національних або іноземних судів про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_10 .

При таких обставинах та з огляду на те, що на даний час визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батько права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Також, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем її проживання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2025.

Суддя І. В. Огренич