РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі, Державної казначейської служби України про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги обґрунтував тим, що 15.03.2017 року старшим державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митних правопорушенням Херсонської митниці ДФС Новіковим А.Г. складено протокол про порушення позивачем митних правил, передбачених ст. 472 МК України. Однак, постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2017 року ОСОБА_1 визнано не винуватим в порушенні митних правил, передбачених ст. 472 МК України. Зазначене рішення в апеляційному порядку оскаржено не було, постанова набрала законної сили 24.09.2017 року. Разом із тим, діями посадових осіб Херсонської митниці ДФС, а саме неправомірне складання відносно позивача протоколу про порушення митних, останньому завдані збитки та спричинена моральна шкода. Оскільки, ОСОБА_1 не є фахівцем у галузі права, з метою дотримання ефективного захисту його прав та інтересів під час розгляду в суді про притягнення його до адміністративної відповідальності, виникла необхідність звернутися до адвоката за правовою допомогою. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №54 від 20.03.2017 року позивачем сплачені грошові кошти в розмірі 18830,00 грн, які є збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Позивач вважає доведеним причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та посадових осіб Херсонської митниці ДФС та наявністю збитків в розмірі 18830,00 грн, які позивачу завданні саме у зв`язку із вказаними вище обставинами. Так, безпідставним складанням протоколу про порушення позивачем митних правил та довготривалий розгляд в Херсонському міському суді Херсонської області справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого проступку, посадовими особами Херсонської митниці ДФС ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає в усвідомленні того, що на теперішній час, вказані особи непрофесійно ставляться до виконання своїх обов`язків, що в даному випадку виразилося у недосліджені та невивчені, наданих позивачем документів на підтвердження факту заявлення спірного, на той момент, дизель-генератора у кількості 1 шт. у МД №UA508030/2017/000983 від 13.03.2017 року, яка в день її подання прийнята та оформлена Херсонською митницею ДФС, а вказаний в ній товар, в цей же день розмитнено та випущено у вільний обіг. Крім того, в результаті некваліфікованого підходу з боку працівників митниці до виконання своїх професійних обов`язків та, як наслідок, неправомірного складання відносно позивача протоколу про порушення митних правил і вилучення товару, значно знизився авторитет позивача та ділова репутація, ОСОБА_1 почував себе беззахисним, що негативно відобразилося на його повсякденному житті. Позивач був вимушений пояснювати власнику зазначеного вище генератора, чому посадовими особами Херсонською митницею ДФС його було вилучено і доводити йому про відсутність вини з боку позивача, що в свою чергу вплинуло на зменшення з його боку ступеню довіри до позивача. Окрім того, у вказаної особи виникли сумніви щодо кваліфікації ОСОБА_1 . Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10 000 грн. Цієї суми буде достатньо для поновлення душевного стану та спокою позивача. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь збитки в розмірі 18830,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Згідно протоколу від 14.11.2017 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа передана судді ОСОБА_2 , а в подальшому провадження за справою відкрито 15.11.2017 року.

Згідно повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2020 року вказана справа передана в провадження судді Прохоренко В.В.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням про відставку, згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024 року вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Майдан С.І. 03.04.2024 року.

Ухвалою від 03.04.2024 року суддею Майдан С.І. прийнято до провадження вказану справу та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

17.04.2025 року представник відповідача Державної казначейської служби України Казимір М.М. надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого не погоджується з вимогами, викладеними в позові, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди. Зазначив, що факт незаконності прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили. Отже, на сьогоднішній день не існує жодного судового рішення, яким би дії працівників Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі були визнані незаконними. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача. На підставі викладеного сторона відповідача вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідача не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій працівників поліції та його посадових осіб. Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди відсутні, оскільки відсутні рішення суду про протиправність дій працівників митниці. Щодо стягнення шкоди безпосередньо з Казначейства. Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 по справі №766/19711/17 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою від 16.09.2024 року здійснено перехід розгляду вказаної цивільної справи зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін у спрощене позовне провадження з викликом сторін, у зв`язку з припиненням юридичної особи Херсонської митниці ДФС у Херсонській області.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача Херсонську митницю Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на належного Митницю в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м. Севастополі.

07.01.2025 року представник відповідача Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі Димченко О.П. надала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважала позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню. Зазначила, що дійсно повноважним працівником Херсонської митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (в якості правонаступника якої суд залучив Митницю в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі) 15.03.2017 року було складено відносно ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил за ст.472 МК України. Матеріали щодо митного правопорушення було сформовано митницею та передано на розгляд до суду, оскільки розгляд справ за ст.472 МК України підсудна суду. Постановою суду від 13.09.2017 року провадження у справі №766/7992/17 відносно ОСОБА_1 було закрито в зв`язку з відсутності вини в його діях. При цьому позивач зазначає, що в процесі розгляду справи №766/7992/17 ним було понесено судові витрати у вигляді послуг адвоката в розмірі 18630 грн., які він вважає збитками і просить відшкодувати в розглядуваній справі. Процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Таким чином вимоги позивача про відшкодування йому судових витрат у вигляді правничої допомоги в іншій справі (у справі №766/7992/17) не підлягають задоволенню, оскільки дані витрати не є збитками в розуміння ЦК України, про що зазначено Великою Палатою Верховного суду. У справі про порушення митних правил №766/7992/17 протокол від 15 березня 2017 року був лише одним з доказів в справі, як зазначалося вище, він був складений повноважною на те посадовою особою і в порядку встановленому МК України, в постанові суду в цій справі не встановлено неправомірних дій посадових осіб митниці, а сам позивач у встановленому законом порядку не оскаржував дії посадових осіб митниці щодо даного факту і працівники митниці не приймали ніяких рішень відносно позивача в даній справі, оскільки розгляд таких справ відноситься до компетенції суду. Факт закриття провадження у справі №766/7992/17 в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення не є доказом протиправної поведінки митного органу чи його посадових осіб. А отже позивачем не надано доказів протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) посадових осіб митниці як одного із складових цивільного правопорушення. Також позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди в розумінні ст.23 ЦК України, як не наведено жодного причинного зв`язку між діями митниці і шкодою, які, як вважає позивач йому завдано. Таким чином відсутній склад цивільного правопорушення, що виключає притягнення відповідачів до відповідальності за будь-яку шкоду, яка на думку позивача, йому була завдана. У зв`язку з цим, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про закінчення розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Казимір М.М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.03.2017 року старшим державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митних правопорушенням Херсонської митниці ДФС Новіковим А.Г. складено протокол №0052/508000000/17 про порушення ОСОБА_1 митних правил, передбачених ст. 472 МК України.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2017 року визнано ОСОБА_1 таким, що не винуватий в порушенні митних правил, передбачених ст. 472 МК України. Провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 по ст. 472 МК України закрито.

20.03.2017 року між адвокатським об`єднанням «Жованник і партнери» в особі Керуючого партнера Жованник Л.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичних послуг.

Згідно п.1.1 договору об`єднання бере на себе обов`язок надати на користь клієнта платні юридичні послуги по збору доказів, складання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта по справі за протоколом №0052/508000000/17 від 15.03.2017 року, складеного старшим державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митних правопорушенням Херсонської митниці ДФС Новіковим А.Г. про порушення ОСОБА_1 митних правил, передбачених ст. 472 МК України в Херсонському міському суді Херсонської області.

На підтвердження витрат на надання юридичних послуг, до матеріалів справи додано ксерокопію квитанції до прибуткового касового ордера №54 від 20.03.2017 року на суму 18830,00 грн, розрахунок розміру витрат ОСОБА_1 , пов`язаних з наданням йому Адвокатським об`єднанням «Жованник і партнери» правової допомоги.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частини перша -друга статті 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збітків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб цього органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сутність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) митниці, внаслідок яких було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Верховний Суд зауважує, що аналогічний висновок щодо питання особливостей деліктної відповідальності органів державної влади та застосування положень статті 1176 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання юридичних послуг від 20.03.2017 року.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Заявлена позивачем до стягнення сума витрат на оплату правової допомоги не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою представника відповідача Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі.

Понесені позивачем витрати на оплату правової допомоги процесуальним законом віднесено до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення збитків, а саме витрат на правову допомогу під час розгляду справи №766/7992/17 у Херсонському міському суді Херсонської області в розмірі 18 630 грн, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення, оскільки витрати понесені позивачем на оплату правової допомоги у іншій справі не підлягають відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Крім того, до матеріалів справи додана ксерокопія квитанції №54 від 20.03.2017 року, яка належним чином не завірена та, як зазначив позивач, він не має оригіналу зазначеного платіжного документа.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягала ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

За усталеною судовою практикою під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що безпідставним складанням протоколу про порушення позивачем митних правил та понесенням позивачем витрат на правову допомогу при розгляді в Херсонському міському суді Херсонської області справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка виразилася в усвідомленні того, що посадові особи непрофесійно ставляться до виконання своїх обов`язків, що в даному випадку виразилося у недосліджені та невивчені документів, некваліфікованого підходу з боку працівників митниці до виконання своїх професійних обов`язків та, як наслідок, неправомірного складання відносно позивача протоколу про порушення митних правил і вилучення товару, що призвело до порушення нормальних життєвих умов позивача, психологічного навантаження, до вимушених змін у його житті та зусиль для захисту своїх інтересів.

Доказів зниження авторитету позивача та його ділової репутації суду не надано.

Таким чином, суд керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивача, приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу, становить у розмірі 5000 гривень. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди є співмірним до понесених позивачем моральних страждань та негативних явищ, заподіяних незаконними діями митного органу.

У зв`язку з викладеним, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і в м.Севастополі, Державної казначейської служби України про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: http://ksm.ks.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.06.2025 року.

Суддя: С.І. Майдан