УХВАЛА

20 червня 2025 року

м. Київ

справа № 632/2226/24

провадження № 61-6978ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу адвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича»

на постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року за заявою адвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича» про забезпечення позову

у справі за позовомадвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича»

до ОСОБА_1 , третя особа - Златопільська державна нотаріальна контора, про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 рокуадвокатське бюро «Шестакова Вадима Івановича» звернулося

до суду із позовомдо ОСОБА_1 , третя особа - Златопільська державна нотаріальна контора, про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого

2025 року заяву адвокатського бюро про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснювати перерахування заборгованості одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, перед ОСОБА_2 - матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 ,

у розмірі 1 500 000 грн на будь-який рахунок спадкоємиці ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом

від 24 січня 2025 року.

В іншій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Зазначено, що ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, а також оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Для виконання ухвалу суду необхідно надіслати військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України як засобами електронного суду у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України, так і засобами електронного документообігу, з метою оперативності її виконання.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України невідкладно після її отримання повідомити про її отримання шляхом направлення відповідного листа на адресу суду, у тому числі засобами електронного суду чи електронного документообігу та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомити про її виконання шляхом направлення відповідної довідки на адресу суду протягом п`яти робочих днів з дня отримання ухвали суду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України здійснювати перерахування заборгованості одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 перед

ОСОБА_2 - матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , у розмірі 1 500 000 грн на будь-який рахунок спадкоємиці ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2025 року скасовано,у задоволенні заяви в цій частині відмовлено.

У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича»,

в інтересах якого діє представник - адвокат Чернишова Оксана Юріївна, на постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у зв`язку з її необґрунтованістю.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (пункт 2 частини першої, частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що відповідач здійснювала активні дії щодо ухилення від виконання грошового зобов`язання, вказує на незастосування судом апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09 квітня 2024 року у справі № 917/1610/23.

Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги безпідставними з огляду на таке.

Судами встановлено, що 06 лютого 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Шестакова Вадима Івановича» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її сестра, ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 січня

2025 року державним нотаріусом П?ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Степанець О. Б., до складу спадщини входить заборгованість щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, перед ОСОБА_2 - матір?ю загиблого військовослужбовця, солдата ОСОБА_3 , у розмірі 12 600 000 грн.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що предметом позову є стягнення боргу за договором про надання правової (правничої) допомоги від 06 лютого

2024 року.

Задовольняючи клопотання представника позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо необхідності обмеження військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України можливості розпорядження коштами на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_2 , оскільки кошти у розмірі

1 500 000 грн є предметом спору. Зокрема вказав, що відповідачка здійснила дії для отримання коштів під час вирішення справи, що свідчить про бажання отримати грошову допомогу до закінчення судового розгляду та розпорядитися нею на власний розсуд. Суд зазначив, що у контексті предмету спору такі дії можуть призвести до утруднення виконання рішення суду, якщо вказані кошти вийдуть з володіння уповноваженої особи, то можуть бути одразу використанні відповідачкою.

Забезпечення позову на суму судових витрат (сплаченого судового збору у та витрат на професійну правничу допомогу) суд вважав передчасним, оскільки це рівноцінно задоволенню позовних вимог.

У частині арешту коштів відповідачки у АТ КБ «ПриватБанк» суд відмовив, оскільки у ході розгляду справи не було встановлено факту отримання відповідачкою спірних коштів від військової частини, а отже існує ризик обмежити відповідачу право розпоряджатися коштами, які не стосуються предмету спору.

Скасовуючи ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області

від 27 лютого 2025 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони військовій частині здійснювати перерахування заборгованості одноразової грошової допомоги на будь-який рахунок спадкоємиці ОСОБА_2 зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Верховний Суд погоджується з постановою апеляційного суду.

Між обраними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог відсутній зв`язок. Заявником не доведено як саме такі заходи забезпечення позову фактично реалізують мету його вжиття, а також не наведено достатнього обґрунтування тому, що невжиття обраних видів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не забезпечать в майбутньому реалізації прав позивача, порушенням яких аргументовано позовну заяву.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18,

від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17).

Апеляційний суд, задовольняючи вимоги апеляційної скарги, керувався тим, що

суд першої інстанції, заборонивши військовій частині здійснювати перерахування заборгованості зі сплати одноразової грошової допомоги, застосував не співмірний заявленим вимогам спосіб забезпечення позову.

З огляду на суб`єктний склад, позовні вимоги, а також встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи, відсутність обґрунтування як саме незастосування заходу забезпечення у вигляді заборони військовій частині перераховувати спадкоємцям загиблого одноразову грошову допомогу може

в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання умов договору

про надання правничої допомоги, застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі № 917/1610/23

на незастосування якої посилається заявник у своїй касаційній скарзі вказано, що під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згадана вище правова позиція не суперечить висновку апеляційного суду у вказаній справі.

Зі змісту касаційної скарги, встановлених судами фактичних обставин справи

не вбачається, як саме заборона військовій частині, яку не було залучено до участі у справі, здійснювати перерахунок коштів вплине на можливе у майбутньому утруднення виконання вимог договору про надання правничої допомоги. Припущення заявника судом до уваги не беруться, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, так само як на припущеннях не можуть ґрунтуватися мотиви судового рішення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання апеляційним судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, додаткового правового аналізу не потребують та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича» на постанову Харківського апеляційного суду

від 21 травня 2025 року за заявою адвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича» про забезпечення позову у справі за позовом адвокатського бюро «Шестакова Вадима Івановича» до ОСОБА_1 , третя особа - Златопільська державна нотаріальна контора, про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник