справа № 388/341/25
провадження № 2/388/266/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Кнурова О.А.,

при секретарі судового засідання Поліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Чуприною С.П., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 14.02.2025, що підтверджується ордером серія ВА № 1105730, до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, в якому (позові) просив:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2018 року шлюбні відносини припинилися. У 2024 році вони розлучились. Поділили належне їм нерухоме майно - будинок та квартиру. Він з дитиною проживає у селищі Устинівка, а ОСОБА_2 у м. Долинська Кропивницького району Кіровоградської області.

Зазначив, що з січня 2019 року ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання освіти.

Вважає, що ОСОБА_2 фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина.

Ухвалою від 12.03.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

02.04.2025 ОСОБА_2 особисто звернулась до суду із заявою у якій зазначило, що лише із за стосунку «Дія» вона дізналась про відкриття провадження у цій цивільній справі. Просила надати можливість ознайомитись з матеріалами справи, надати копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву датований - 02.04.2025, який у цей же день відповідачем було направлено засобами поштового зв`язку іншим учасникам справи, що підтверджується вкладеннями до цінного листа.

У відзиві відповідач повідомила, що визнає позов повністю і зазначила, що вона з позивачем перерубувала у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину. У зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя вони розлучились і до того понад 5 років не проживали як чоловік та дружина.

Зазначила, що позов ОСОБА_1 мотивований тим, що вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, влаштовує особисте життя і не спілкується із сином та не приділяю йому уваги.

Підтвердила, що син дійсно проживає разом із батьком, так як вона із ним не знаходить спільної мови. Син змалечку більше прив`язаний до батька та не піддається тим методам виховання, які вона вважає правильними. Вони з колишнім чоловіком майже не спілкуються, тому що всі розмови закінчуються сварками. Вона вважає себе непотрібною синові, так як їм із батьком добре і без неї.

Просила розглянути справу за її відсутності, оскільки в умовах воєнного стану вона не маю бажання перебувати у людних місцях, і взагалі, все що вона вважала за необхідне повідомити суду зазначено у відзиві.

Третя особа - Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, отримавши відзив на позовну заяву 09.04.2025, що підтверджується даними про відстеження поштового відправлення, у цей же ж день звернулась до суду із клопотанням, у якому, посилаючись виключно на позицію відповідача, висловлену у відзиві зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Просила розглядати справу за відсутності її представника.

Ухвалою від 15.04.2025 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Крім того, зазначеною ухвалою витребувано від Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа - Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування звернулась до суду з листом у якому просила розглядати справу за відсутності її представника, вирішення справи залишила на розсуд суду.

На виконання ухвали від 15.04.2025 суду надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідач та треті особи, які про дату, час і місце проведення судового засідання, повідомлялись належним чином - у судове засідання не з`явились, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання, на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити, обґрунтовували позовні вимоги аналогічно викладеному у позові.

При з`ясуванні питання про опитування малолітньої дитини у судовому засіданні сторона позивача повідомила, що це буде зайвим психоемоційним навантаженням на дитину і буде стресом для неї.

Інші докази, крім тих, які було подано разом з позовною заявою стороною позивача не надавались, клопотання про допит свідків не заявлялись.

У судовому засіданні 25.06.2025 судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що судове рішення буде проголошено (підписано) протягом десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулась позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 по 2024, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 та рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024 (справа № 403/31/22).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі й на підставі договору про поділ майна подружжя від 06.08.2024.

За даними довідки № 37 від 09.03.2023, за підписом директора Устинівського ліцею Устинівської селищної ради Олександра Заворітнього, складеної на підставі інформації класного керівника 5-Б класу ОСОБА_5 , - мати ОСОБА_4 - ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Батько дитини спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини.

За даними довідки № 01-27/84 від 10.03.2023, за підписом начальника служби у справах дітей ОСОБА_6 , - на виховані та утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина - ОСОБА_4 .

За даними довідки № 01-27/256 від 16.07.2023, за підписом в.о. начальника служби у справах дітей Альони Чернявської, - на виховані та утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина - ОСОБА_4 .

За даними довідки № 02-38/53 від 15.01.2025, за підписами керуючого справами (секретар) виконавчого комітету Устинівської селищної ради Надії Царенко та спеціаліста 1 категорії ОСОБА_7 , - ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 , який постійно з вересня 2018 року проживає за вказаною адресою. ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , не проживає за вказаною адресою вже понад 6 років. наразі її місце проживання невідоме.

Аналогічна інформація міститься у акті без номера від 15.01.2025 за підписом депутата селищної ради Віти Синяк, сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

За даними довідки № 06 від 15.01.2025, за підписом директора Устинівського ліцею Устинівської селищної ради Олександра Заворітнього, складеної відповідно до заяви ОСОБА_1 та інформації класного керівника 5-Б класу ОСОБА_5 , - вихованням ОСОБА_4 займається батько - ОСОБА_1 , який спілкується з класними керівником, цікавиться шкільним життям дитини, приходить на виклики до школи. Мати дитини, ОСОБА_2 , контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.

За даними довідки про доходи № 8 від 18.02.2025 ОСОБА_1 працює у фермерському господарстві «Вікторія - С» трактористом-машинистом сільськогосподарського виробництва від чого мав дохід у період з 01.07.2024 по 31.01.2024 - 102 000 грн.

Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - комісія дійшла висновку про недоцільність позбавлення матері батьківських прав у зв`язку із недостатніми доказами доцільності позбавлення та у зв`язку із відсутністю вагомих підстав для того.

З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами судом відзначається таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Як на правову підставу для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, позивач посилався на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Встановивши обставини справи, на підтвердження яких подавались докази, та надавши їм оцінку суд констатує, що дійсно дитина проживає з батьком, який у повній мірі виконує свій батьківський обов`язок. Проти цього відповідач не заперечує і зазначає, що син більш прихильний до батька. При цьому, відповідач посилається на неприязні особисті відносини з позивачем і зазначає про сварки, які виникають при їх спілкуванні, що на думку суду у певній мірі ускладнює можливе повноцінне спілкування з дитиною. Суд звертає увагу на те, що відповідач суб`єктивно негативно оцінює свої материнські здібності, однак жодна із сторін не надала підтвердження такого твердження та не повідомила про негативні наслідки такої можливої поведінки.

При цьому, суд бере до уваги те, що позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Також судом відзначається, що позиція відповідача, висловлена у відзиві на позовну заяву, в якому вона відмовляється від батьківських прав на дитину та фактично визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, що прямо зазначено у ч. 3 ст. 155 СК України, і це не відповідає інтересам дитини.

Незаперерчення проти задоволення позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Поряд з цим, матеріали справи не містять беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, на підставі чого суд констатує невстановлення правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина.

Наведені висновки суду у повній мірі узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.11.2023 (справа № 401/1944/22) та з урахуванням конкретних обставин справи не суперечить висновкам Верховним Судом у аналогічних справах цієї категорії.

З огляду на зазначене вище та беручи до уваги насамперед інтереси малолітнього ОСОБА_4 , які є пріоритетними при розгляді цієї справи, - суд дійшов висновку про недоведеність та не обґрунтованість позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, що заявлена позивачем, а тому така вимога задоволенню не підлягає і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів дитини.

Поряд з цим, судом відзначається, що відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не перешкоджає позивачу звертатися до суду з такою самою вимого повторно у разі появи та/або з`ясування інших обставин щодо виконання відповідачем батьківських обов`язків.

Керуючись статтями 258-259, 263-265, 268, 273, 281-284, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

- третя особа Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Ювілейна буд. 4, смт. Устинівка, Кропивницький район, Кіровоградська область, 28600, ;

- третя особа - Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Соборності України буд. 28, м. Долинська, Кіровоградська область, 28500, .

Суддя О.А. Кнуров