РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/6108/24

провадження у справі № 2/0285/369/25

26 червня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…..…………….....Літвин О. О.,

секретаря…………………………....Клечковської М. М.,

з участю:

представника позивача (адвоката)...Волошина Л. С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ОСОБА_2

про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Звягельського відділу державної виконавчої служби (далі по тексту ДВС, виконавча служба), зазначивши ІІІ особою ОСОБА_2 , в якому просив зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: реєстраційний номер обтяження 28769763, зареєстрований 16.11.2018 державним виконавцем.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що є єдиним спадкоємцем померлого у 2023 році сина ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на 8/45 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини дізнався, що на все майно сина накладено арешт в рамках виконавчого провадження, відкритого з виконання судового наказу від 01.11.2017 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

По даному виконавчому провадженню нарахована заборгованість зі стати аліментів в сумі 152083,60 грн, штраф за не своєчасну несплату аліментів в розмірі 64080,06 грн та виконавчий збір в розмірі 15208,36 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 помер, державний виконавець завершив виконавче провадження, однак накладені на все його майно арешти досі залишаються не знятими, у зв`язку з чим він не може реалізувати своє право на спадкове майно.

Вважає, що державний виконавець мав би при закінченні виконавчого провадження зняти накладений ним арешт.

Після подачі ДВС відзиву від 26.02.2025, адвокат позивача 04.03.2025 надіслав клопотання про заміну ІІІ особи на співвідповідача /а.с.90-91/, яке протокольною ухвалою суду від 07.05.2025 було задоволено /а.с.110/.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги до обох відповідачів з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Наполягав на тому, що стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 не має претензій до батька померлого боржника, а відтак арешт з його майна, яке накладено виконавчою службою, має бути знятий.

Перешкодою у вирішенні спору в позасудовому порядку є те, що виконавча служба відмовляється знімати арешт з майна ОСОБА_3 через несплату виконавчого збору. Останній спадкоємцем, позивачем, не сплачений і вважає, що підстав для його сплати у нього відсутні, позаяк боржник помер і арешт повинен бути знятий без його сплати.

Зазначав про порушення ДВС процесуальних строків для подачі відзиву, який, на його думку, не повинен бути взятий судом до уваги.

Наголошував на правовій позиції Верховного Суду у постанові №214/2305/20 від 12.07.2023, в якій зазначено, що якщо предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, позов про зняття арешту з майна, поданий спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування, підлягає задоволенню.

Відповідачі до суду не прибули, у письмових заявах просили розгляд справи здійснювати без їх участі.

Представник відповідача ДВС 26.02.2025 надіслала відзив /а.с.50-53/, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказувала, що виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого у 2017 році про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, завершене 21.11.2023 за п.3 ст.37 Закону «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон) у зв`язку зі смертю боржника.

По даному виконавчому провадженню нарахована заборгованість зі сплати аліментів та штраф за їх не своєчасну несплату, які були сплачені стягувачу ОСОБА_2 , про що вона зазначила у своїй заяві до ДВС від 28.10.2024.

Однак наявний за даним виконавчим провадженням виконавчий збір в сумі 15208,36 грн не сплачений, а тому підстави для скасування накладеного у 2018 році арешту на майно боржника у відділі ДВС відсутні.

Окрім того, вважає, що відповідач Звягельський відділ ДВС є неналежним відповідачем у цій справі.

У відповіді на вказаний відзив від 04.03.2025 /а.с.81-86/ представник позивача, адвокат Волошин Л. С., зазначив, що ОСОБА_2 не заперечила щодо зняття арешту з усього нерухомого майна, що належало померлому ОСОБА_3 . Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Звернув увагу на рішення Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №643/3614/17, в якій вона дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити право власності на нерухоме майно у порядку спадкування після смерті сина, що є порушенням його права.

Відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях, поданих нею у статусі ІІІ особи від 02.01.2025 /а.с.41-42/, та у заяві від 18.03.2025 /а.с.92/ підтримала позовні вимоги, не заперечила щодо залучення її як співвідповідача у справі, просила зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що сама у листопаді 2024 року звернулась до виконавчої служби із заявою щодо зняття арешту з усього нерухомого майна, що належало померлому, на що отримала відповідь про необхідність для вирішення цього питання звернутися до суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.87/, щодо якого Новоград-Волинським міськрайонним судом 30.08.2017 у справі №285/3078/17 було винесено судовий наказ, яким з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 , другого відповідача у цій справі, аліменти на утримання двох його доньок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття /а.с.107/.

Згідно даних автоматизовної системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру виконавчих проваджень слідує, на підставі зазначеного вище судового наказу 02.11.2017 державним виконавцем Новоград-Волинського МРВ ДВС за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження №55047263, в рамках якого у зв`язку із наявною заборгованістю по аліментам 10.03.2018 на все рухоме майно боржника ОСОБА_3 накладено арешт, 18.03.2018 він був обмежений у праві виїзду за кордон, користування зброєю, полювання, керування транспортними засобами. 06.11.2018 державним виконавцем через заборгованість, сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за 1 рік, на ОСОБА_3 накладено штраф; 01.02.2019 його тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон; 16.11.2020, 28.01.2021, 03.06.2021, 16.03.2023, 09.08.2023, 21.09.2023 накладено арешт на його кошти; 09.08.2023 повторно накладено штраф на суму 60666,06 за несвоєчасну несплату аліментів понад три роки. Наявний борг зі сплати аліментів станом на 21.09.2023 становив 212690,96 грн /а.с.11-17, 19-25, 26-27/. Окрім того ОСОБА_3 був внесений у Реєстр боржників по іншим виконавчим провадженням, відкритим відносно нього /а.с.61/.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть /а.с.30/. На підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 Закону постановою державного виконавця від 21.11.2023 виконавче провадження №55047263 з примусового виконання судового наказу №285/3078, виданого 01.11.2017, було закінчено (смерть стягувача) /а.с.18, 28-29/.

28.10.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/45 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с.31/.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно...Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 28.10.2024 на запит приватного нотаріуса, слідує, що на підставі постанови державного виконавця ДВС від 18.03.2018 на все нерухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт в інтересах ОСОБА_2 /а.с.33/, про що внесено запис про обтяження (арешт майна) за №28769763.

У відповідь на заяву позивача від 01.11.2024 до ДВС /а.с.34/ про зняття арешту з майна, належного його померлому сину, державним виконавцем зазначено про відсутність таких підстав /а.с.35/, у зв`язку з наявністю по виконавчому провадженню №55047263 заборгованості зі сплати аліментів в сумі 152083,60 грн, штрафу за несвоєчасну несплату аліментів в розмірі 64080,06 грн та виконавчого збору в розмірі 15208,36 грн.

З подібними заявами до ДВС зверталась також і стягувач ОСОБА_2 , відповідач у справі /а.с.43, 64/, в одній з яких зазначила про отримання заборгованості по аліментам та штрафу /а.с.64/, на що отримала аналогічну відповідь від 13.11.2024 /а.с.44/.

Відповідно до ст.4 ЦПК, ст.ст.15,16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, ЦК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, є Закон, згідно ст.1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень, сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону, а також рішеннями, які відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається, окрім іншого, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Заходи примусового виконання рішень включають звернення стягнення на майно боржника, його доходи, вилучення предметів, а також заборону розпоряджатися майном та інші заходи. Ці заходи вживаються, якщо боржник добровільно не виконує рішення суду.

Законом, зокрема ст.71 передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 1 рік, або 2 роки, або 3 роки виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20%, або 30%, або 50% суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми вказаних штрафів стягуються з боржника у порядку, передбаченому Законом, і перераховуються стягувачу.

Згідно зі ст.27 Закону виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Виконавчий збір стягується у разі, якщо рішення було виконано примусово, тобто через виконавче провадження. У постанові ВП ВС №2540/3203/18 від 11.03.2020 наголошується, що виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, виконавчий збір це збір, який стягується з боржника на користь держави за проведення виконавчих дій. Арешт майна це засіб забезпечення виконання судових рішень, який може бути накладений на майно боржника. Несплата виконавчого збору може призвести до продовження виконавчого провадження та збереження арешту на майно.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1, 3, 11 ч.1 ст.37 Закону або постанови, передбаченої ч.4 ст.40 Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У разі смерті боржника виконавче провадження на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону підлягає закінченню.

Підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника за приписами п.4 ст.59 Закону є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п.1-2 та п.п.2 п.10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром»... звернення про зняття арешту.

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників за ОСОБА_3 рахуються не виконані виконавчі провадження, які унеможливлюють подальше вчення будь яких реєстраційних дій з майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Тобто, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Повертаючись до обставин цієї справи, арешт на майно боржника ОСОБА_3 накладено виконавцем в рамках відкритого відносно нього виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей.

Жодної із підстав, зазначених у ст.59 Закону для зняття державним виконавцем арешту з майна ОСОБА_3 , у даному випадку не було.

Належних і допустимих доказів добровільного погашення виконавчого збору в розмірі 15208,36 грн матеріали справи не містять. Доводи представника позивача про те, що позивач не повинен його сплачувати, не заслуговують на увагу, позаяк зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини і його спадкоємці успадковують не лише майно, але й борги померлого.

Позивачем не надано доказів про вчинення ним активних дій, спрямованих на виконання усіх боргових зобов`язань сина, після смерті якого він бажає прийняти спадщину.

Суд вважає хибними посилання адвоката на обов`язок суду застосування у цій справі висновків, викладених у постанові Верховного Суду №214/2305/20 від 12.07.2023, яка визначає випадки, коли виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна (коштів) боржника. До таких підстав, окрім інших, належать надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Виконавче провадження у справі №214/2305/20 не здійснювалося, арешт на нерухоме майно було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом пропущено, у зв`язку з чим обтяження, (арешт) майна, перешкоджало позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті його рідного брата, а тому позов підлягав задоволенню.

У даній справі арешт не знято у зв`язку з несплатою виконавчого збору, а тому суд вважає, що обставини справи, що розглядаються, не є тотожними обставинам справ, що були предметом перегляду у Верховному Суді, на які посилається адвокат позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Слід зазначити, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, і не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №554/5912/19-ц, від 08.12.2022 у справі №331/1383/20.

Пунктом 2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Враховуючи вищевикладене, поданий позов до ДВС, яка не є учасником спірних правовідносин і на правовому статусі якої саме як відповідача наполягав у судовому засіданні представник позивача, не підлягає задоволенню, як такий, що пред`явлений до не належного відповідача.

Посилання адвоката на порушення відповідачем ДВС строку подання відзиву та як наслідок обов`язок суду його повернення або не врахування під час винесення рішення по справі, суд відхиляє з наступних підстав.

Відзив, як спеціальний процесуальний документ, безпосередньо пов`язаний щонайменше з двома конституційними принципами (засадами) судочинства, які закріплені в ч.1 ст.129 Основного Закону України: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відзив також нерозривно пов`язаний із правом на справедливий суд, яке гарантовано ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відзив на позовну заяву це фактично заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог.

Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

З аналізу ч.ч.7,8 ст.178 ЦПК вбачається, що вона не містить імперативних приписів щодо дій суду в разі подання відповідачем відзиву поза межами встановленого процесуального строку. В той же час ця норма наділяє суд повноваженнями на власний розсуд вирішувати як діяти в зазначеній ситуації.

Невчасне подання відзиву може мати ознаки зловживання відповідачем його процесуальними правами, втім у цій справі таких зловживань зі сторони ДВС встановлено не було, як не не мало місця пасивної поведінки даного учасника справи. Відтак, взяття судом до уваги поданого відзиву в розглядуваному випадку не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Окрім того, адвокатом позивача не зазначено конкретних фактів, які свідчать про порушення прав останньої через несвоєчасне подання відзиву та долучення його до справи. Вбачається, що в підготовчому засіданні від 27.02.2025 /а.с.79/ захиснику ОСОБА_1 була надана можливість для ознайомлення із відзивом та надання відповідних заперечень.

Отож, за встановлених обставин справи і нормативного регулювання спірних правовідносин суд вважає, що поданий позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного його тексту.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 04.07.2025.

Головуюча суддя О. О. Літвин