УХВАЛА

9 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 211/1159/23

провадження № 61-16698ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ВІН ФІНАНС»)засобами поштового зв`язкуподало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року.

Ухвалою від 8 січня 2025 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме для надання нової редакції касаційної скарги з врахуванням вимог ухвали Верховного Суду щодо зазначення нормативно-правового обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та надання доказів сплати судового збору у розмірі 4 294,40 грн.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду ТОВ «ВІН ФІНАНС» надало докази сплати судового збору на суму 4 204,40 грн, нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справ, в якій змінило підставу касаційного оскарження, пославшись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц зазначено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Приписи пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України аналогічні пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Мотивуючи підставу касаційного оскарження, визначену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник не зазначає норму права, яку, на його думку, неправильно застосували суди попередніх інстанцій, в чому полягає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Формальне посилання на відповідну підставу касаційного оскарження з визначеного цивільним процесуальним законом переліку без належного нормативно-правового обґрунтування позбавляє Верховний Суд можливості належним чином здійснити покладені на нього повноваження з формування ним, як судом права, правозастосовної практики.

За таких умов недоліки касаційної скарги усунені заявником частково, а саме в частині надання доказів сплати у судового збору.

Відповідно до статей 185, 393 ЦПК України якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги у встановлений судом строк, то касаційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню особі, яка її подала.

Оскільки заявник не усунув недоліки касаційної скарги у повному обсязі, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості приймати до розгляду касаційну скаргу з неповним зазначенням підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування, то така скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Повернути касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко