ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року

м. Київ

справа № 466/6143/24

провадження № 61-1219св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року в складі судді Павлюк О. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року в складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові про зобов`язання виконати обов`язок в натурі, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог вказав, що він є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого на його пенсійних рахунок накладено арешт, у зв'язку із чим він позбавлений єдиного джерела доходів.

За таких обставин позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі щомісячного пенсійного забезпечення в сумі 2 725 грн, а також стягувати 2 725 грн на відшкодування моральної шкоди щомісячно до часу ухвалення рішення у справі.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 01 серпня 2024 суд позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, керувався тим, що позивач станом на 28 серпня 2024 року не усунув недоліки, зазначені в ухвалі Галицького районного суду міста Львова від 01 серпня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року і направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 185 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень про повернення позовної заяви.

На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник вказав, що ухвалуГалицького районного суду міста Львова від 01 серпня 2024 року про залишення позовної заяви без руху він отримав 13 серпня 2024 року, мав на меті усунути недоліки позовної заяви 19 серпня 2024 року, проте не зміг особисто подати відповідну заяву до суду першої інстанції у зв'язку із відсутністю відповідного працівника канцелярії суду на робочому місці та направив її поштою.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові про зобов`язання виконати обов`язок в натурі, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою від 01 серпня 2024 року суд залишив зазначену позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів.

Підставою залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції вказав те, що заявник не зазначив відомості про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету та не засвідчив належним чином копії документів, які додані до позову.

Згідно з інформацією, що розміщена на офіційному сайті АТ «Укрпошта», зазначену ухвалу суду позивач отримав особисто 13 серпня 2024 року (трекінг відправлень № 502).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв'язку із тим, що станом на 28 серпня 2024 року вказані в ухвалі суду недоліки позивач не усунув, про продовження встановленого судом строку для усунення недоліків заяви не подав.

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судового рішення визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 185 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень про повернення позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною позовної заяви та повернення її ОСОБА_1 28 серпня 2024 року, місцевий суд керувався нормою статті 185 ЦПК України і виходив з того, що заявник не виконав вимоги ухвали Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року про залишення позовної заяви без руху у зв'язку із незазначенням відомостей про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету та незасвідчення належним чином копії документів, які додані до позову.

При цьому місцевийсуд керувався тим, що копію вказаної ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 отримав 13 серпня 2024 року, проте у зазначений судом термін вимоги ухвали не виконав, недоліки скарги не усунув.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно із статтею 95 ЦПК України документи є письмовими доказами. Вони мають подаватися до суду в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до положень частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно із частиною п'ятою статті 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно з інформацією, що розміщена на офіційному сайті АТ «Укрпошта», зазначену ухвалу суду від 01 серпня 2024 року позивач отримав особисто 13 серпня 2024 року (трекінг відправлень № 502).

У матеріалах справи міститься конверт, адресований ОСОБА_1 Галицькому районному суду міста Львова із поштовим штемпелем, датованим 23 серпня 2024 року, а також клопотання позивача про призначення справи до розгляду, яке зареєстровано у суді за № 25602 від 28 серпня 2024 року (а. с. 29-31).

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не міг вчасно усунути недоліки позовної заяви у зв'язку із відсутністю секретаря суду на робочому місці, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту поданого позивачем клопотання вбачається, що останній не погоджується із вимогами ухвали суду від 01 серпня 2024 року про залишення його позовної заяви без руху та вважає, що ці недоліки можуть бути усунуті ним у подальшому.

Отже, позивач ОСОБА_1 , отримавши вказану ухвалу суду про залишення його позовної заяви без руху, у зазначений судом термін вимоги цієї ухвали не виконав та не вчинив передбачених законом дій з метою усунення вказаних судом недоліків його позовної заяви.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про неусунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 у вказаний судом строк є правильними та такими, що відповідають вимогам закону, а доводи касаційної скарги в цій частині - безпідставні.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , місцевий суд врахував розумність строку розгляду справи, положення частини п`ятої статті 185 ЦПК України та роз`яснив останньому право повторно звернутись з позовною заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, зокрема і статті 185 ЦПК України, про порушення якої судами заявник вказує у касаційній скарзі.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара